ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/334/26 Справа № 2н-562/2009 	  	Суддя у 1-й інстанції - Титов А.О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 81 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 04 серпня 2021 року у складі судді Титова А.О.
у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), заінтересовані особи - Акціонерне товариство «Універсал Банк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Європейська агенція з повернення боргів",- 

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків).
Скарга мотивована тим, що неправомірною постановою державного виконавця Уварової Н.О. від 28 лютого 2018 року у ВП № 18120311 про скасування процесуального документа скасовано як помилкову постанову державного виконавця Вельковського С.В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження.
В оскаржуваній постанові державного виконавця Уварової Н.О. від 28 лютого 2018 року не зазначено, в чому полягає незаконність постанови державного виконавця Вельковського С.В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження або безпідставність її винесення.
Зазначає, що державний виконавець Уварова Н.О. не мала повноважень на скасування постанови державного виконавця Вельковського С. В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження, оскільки на 28 лютого 2018 року згідно із Законом України «Про виконавче провадження» такі повноваження надані начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а не головному державному виконавцю. Крім того, Артемівський відділ державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління у Луганській області не існував як установа (підрозділ) органу державної влади.
Вважаючи незаконною постанову державного виконавця Уварової Н.О. від 28 лютого 2018 року, зазначала про незаконність всіх наступних постанов цього державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні на підставі чого просила визнати неправомірними постанови державного виконавця Уварової Н.О. від 28 лютого 2018 року про скасування процесуального документа, від 28 лютого 2018 року про передачу матеріалів виконавчого провадження, від 05 листопада 2019 року про прийняття виконавчого провадження до виконання, від 05 листопада 2019 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних, від 05 листопада 2019 року про арешт майна боржника, від 20 січня 2020 року про передачу матеріалів виконавчого провадження, від 22 січня 2020 року про прийняття виконавчого провадження до виконання, від 18 грудня 2020 року про арешт майна боржника, від 18 грудня 2020 року про розшук майна боржника, від 18 грудня 2020 року про арешт коштів боржника; зобов`язати начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) усунути порушення прав заявника скарги шляхом скасування зазначених постанов державного виконавця Уварової Н.О.; зобов`язати державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Орлову Є.В., яка здійснює примусове виконання виконавчого провадження № 18120311, поновити порушене право заявника шляхом зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна боржника, зняття арешту з автомобіля Seat (номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ) та з розрахункових рахунків боржника.
Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 04 серпня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю підстав для задоволення скарги, оскільки ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця Уварової Н.О. виключно з підстав відсутності в останньої повноважень для скасування постанови про закриття виконавчого провадження, однак державний виконавець Уварова Н.О. в період з 22 січня 2018 року до 20 квітня 2021 року виконувала обов`язки начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, що підтверджується наявними в матеріалах справи наказом Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 22 січня 2018 року № 92/К та наказом начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Виконуючий обов`язки начальника відділу Державної виконавчої служби мала передбачені Законом України «Про виконавче провадження» повноваження на перевірку виконавчих проваджень та скасування постанов державного виконавця, зокрема і постанови державного виконавця Артемівського відділу ДВС міста Луганська Вельковського С.В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження, а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги.
Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та задоволення скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що була постановлена внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що головний державний виконавець Артемівського відділу державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області Уварова Н.О. не мала повноважень на скасування постанови старшого державного виконавця Артемівського відділу державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області Вельковського С.В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження, оскільки станом на 28 лютого 2018 року згідно положень Закону України «Про виконавче провадження», повноваження на скасування постанови державного виконавця надавалось начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а не головному державному виконавцю. Крім того, вказує, що Артемівський відділ державної виконавчої служби м. Луганська Головного територіального управління у Луганській області не існував як установа/підрозділ органу державної влади, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні її скарги.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 04 серпня 2021 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обставин щодо погашення нею заборгованості за судовим наказом № 2н-562/2009, тому ухвала суду першої інстанції ґрунтується на вимогах законодавства.
Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції підстави скарги про незазначення у постанові державного виконавця Уварової Н.О. від 28 лютого 2018 року, які дії державного виконавця Артемівського відділу державної виконавчої служби міста Луганська Вельковського С.В. під час винесення постанови від 25 грудня 2011 року суперечать вимогам закону, не надав оцінки змісту оскаржуваної постанови від 28 лютого 2018 року та не перевірив, чи існували підстави для скасування постанови від 25 грудня 2011 року у розумінні частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 18 серпня 2009 року Артемівський районний суд м. Луганська видав судовий наказ № 2н-562/2009 за заявою ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за договором від 21 серпня 2008 року №117-2008-2647 у розмірі 419495,55 грн, судового збору у розмірі 850,00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів у розмірі 15,00 грн.
Державний виконавець Артемівського відділу ДВС міста Луганська Вельковський С.В. постановою від 12 березня 2010 року відкрив виконавче провадження №18120311 з виконання вказаного судового наказу.
25 грудня 2011 року державний виконавець Артемівського відділу ДВС міста Луганська Вельковський С.В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.
Наказом Міністерства юстиції України від 29 листопада 2016 року № 3503/5 утворено Луганський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, реорганізувавши шляхом злиття Артемівський відділ державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Жовтневий відділ державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Ленінський відділ державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Кам`янобрідський відділ державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області.
Наказом Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 22 січня 2018 року № 92/К виконання обов`язків начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з 22 січня 2018 року покладено на головного державного виконавця цього відділу ДВС Уварову Н.О.
28 лютого 2018 року постановою ОСОБА_2 скасовано постанову державного виконавця Артемівського відділу ДВС міста Луганська Вельковського С.В. про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно зі статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження під час проведення виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
Тобто з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Так, у статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 447 ЦПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Згідно з частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Пунктом 1 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, передбачено, що перевірити законність виконавчого провадження мають право, зокрема, начальник відділу державної виконавчої служби – виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.
Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Інструкції посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.
Пунктом 3 розділу ХІІ Інструкції передбачено, що перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби. Про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова.
Згідно з абзацом дев`ятим пункту 7 розділу ХІІ Інструкції, якщо посадовою особою, зазначеною в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні, в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується).
Керуючись положеннями абзацу другого частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу ХІІ Інструкції, виключно начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, має право своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем.
У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
Під час винесення постанови про скасування процесуального документу від 28 лютого 2018 року головний державний виконавець Уварова Н.О., яка з 22 січня 2018 року виконувала обов`язки начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, що підтверджується наказом начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області №92/К від 22 січня 2018 року та наказом начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), остання, як виконуючий обов`язки начальника відділу державної виконавчої служби мала передбачені частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» повноваження на перевірку виконавчих проваджень та скасування постанов державного виконавця, зокрема, і постанови старшого державного виконавця Артемівського відділу державної виконавчої служби м.Луганська Вельковського С.В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження, яка була постановлена помилково, оскільки доказів, які б підтверджували погашення боржником заборгованості за судовим наказом 2н-562/2009 не надано.
Крім того, під час перегляду справи в апеляційному порядку, представник ОСОБА_1 адвокат Штабовенко Д.В. посилався на те, що орган державної виконавчої служби не довів законність постанови про скасування процесуального документу від 28 лютого 2018 року, оскільки виконавче провадження №18120311 закінчене з підстав повного його виконання, за рахунок коштів від реалізації квартири, яка належала ОСОБА_1 на прилюдних торгах проведених ДП “Сетам”, однак доказів такого зарахування коштів на рахунок державної виконавчої служби та проведення таких торгів надати не мають можливості, оскільки всі паперові докази залишилися на тимчасово окупованій території.
Колегія суддів звертає увагу, на те, що частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, зробив обґрунтований висновок, з яким погоджується колегія суддів про відмову у задоволені скарги, оскільки головний державний виконавець Уварова Н.О. в період часу з 22 січня 2018 року до 20 квітня 2021 року виконувала обов`язки начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, на підставі наказу начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області №92/К від 22 січня 2018 року та наказу начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), тобто, мала передбачені частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» повноваження на перевірку виконавчих проваджень та скасування постанов державного виконавця, зокрема, і постанови старшого державного виконавця Артемівського відділу державної виконавчої служби м.Луганська Вельковського С.В. від 25 грудня 2011 року про закінчення виконавчого провадження, як помилково постановленої, оскільки доказів, які б підтверджували погашення боржником заборгованості за судовим наказом 2н-562/2009 не надано. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Аргументи апеляційної скарги щодо відсутності у головного державного виконавця Уварова Н.О. повноважень виконання обов`язків начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наказом начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 92/к від 22 січня 2018 року виконання обов`язків начальника Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області починаючи з 22 січня 2018 року покладено саме на головного державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Уварову Н.О. 
Не зазначення в документі особи як виконувача обов`язків начальника відділу ДВС, не свідчить про відсутність у такої особи повноважень на скасування документу у розумінні положень частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якщо факт покладення певних обов язків знайшов своє підтвердження. 

Посилання скаржника в апеляційний скарзі на неіснування як установи Артемівського відділу державної виконавчої служби м.Луганська Головного територіального управління у Луганській області, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки 29 листопада 2016 року відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 листопада 2016 року № 3503/5 утворено Луганський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганській області реорганізувавши шляхом злиття Артемівського відділу державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Кам`янобрідського відділу державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області та після внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, мала розпочатися процедура передання прав та обов`язків від правопопередника (Артемівського відділу державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області) до правонаступника (Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області) й Артемівський відділ державної виконавчої служби міста Луганськ Головного територіального управління юстиці у Луганській області після внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, фактично продовжував своє існування (функціонування), що було зумовлено процедурними моментами з вирішення питань передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи.
Доводи скаржника про недоведеність органом державної виконавчої служби законності постанови про скасування процесуального документу, з підстав закінчення виконавчого провадження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки скаржником ні суду першої інстанції ні під час перегляду справи в апеляційному порядку, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували погашення заборгованості за судовим наказом 2н-562/2009 й матеріали справи, як такових не містять, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення. 
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність судового рішення в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 04 серпня 2021 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 31 березня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна