КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2026 року Київ Справа № 320/32458/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Саса Є.В. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 )
до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.05.2025 № 80114500000068/131 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан;
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.05.2025 № 80112500108313/131-1 про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан;
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.05.2025 № 8010130100018363 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан до країни походження або третьої країни іноземця;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити до територіальних органів ДМС України та в Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про протиправність і скасування рішень Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області: від 07.05.2025 номер: 80114500000068/131 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан; від 07.05.2025 номер: 80112500108313/131-1 про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан та від 07.05.2025 номер: 8010130100018363 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан до країни походження або третьої країни іноземця;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію до ДМС України про видалення з бази даних ДМС України інформації про недійсність посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 12.02.2025 на ім`я громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що не вчиняв жодних протиправних дій на території України, громадський порядок не порушував. Зазначив, що законних підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну у відповідача не було. За наведених обставин вважає, що відповідачем прийнято протиправно рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну без законних на те підстав, за відсутності будь-якої додаткової інформації, яка б свідчила про наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України від 07.06.2001 № 2491-III "Про імміграцію" (далі - Закон № 2491).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, яким він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю, представник відповідача вказує на те, що Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області отримало інформацію від Служби безпеки України. Відповідно до змісту подання, у ході здійснення заходів, спрямованих на викриття та протидію наявним загрозам національним інтересам, національній безпеці, суверенітету та територіальній цілісності України, протидію розвідувально-підривній діяльності, отримано інформацію щодо громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Таджикистану. Наявні дані свідчили, що дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 становлять загрозу національній безпеці України в міграційній сфері, що в своєму розвитку може завдати шкоди інтересам держави, а також правам і законним інтересам громадян.
31.07.2025 на адресу суду через підсистему "Електронний суд" від представника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (вул. Володимирська, 33, м. Київ, 01601).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (ЄДРПОУ 20001792, вул. Володимирська, 33, м. Київ, 01601).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 витребувати в Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області копії матеріалів, на підставі яких складено подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 21.04.2025 № 51/1/3-3347 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Звернуто увагу на те, що якщо витребувані докази містять державну таємницю, внаслідок чого не можуть бути подані безпосередньо до Київського окружного адміністративного суду, необхідно інформувати про реквізити відповідних носіїв секретної інформації, із зазначенням грифу секретності.

18.02.2026 від представника третьої особи надійшли пояснення у якими головне управлінням Служби безпеки України у місті Києві та Київській області (далі - ГУ СБУ) просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Пояснює, що ГУ СБУ листом № 51/1/3-3347 від 21.04.2025, складеним в одному примірнику, внесло на розгляд Центральним міжрегіональним управлінням ДМС України у місті Києві та Київській області подання (пропозицію з питань національної безпеки) про відкликання дозволу на імміграцію Позивача в Україну, посвідки на його постійне проживання в Україні у зв`язку із:- учиненням Позивачем на території України дій, спрямованих на взаємодію з іншими особами щодо функціонування каналу нелегальної імміграції в Україну іноземців, що у своєму розвитку могло завдати шкоди інтересам України, правам і законним інтересам громадян та становить передбачену п. 10 «Стратегії національної безпеки України», затвердженої на підставі ч. 5 ст. 3 Закону України «Про національну безпеку України» указом Президента України від 14.09.2020 № 392/2020, загрозу національній безпеці у частині, що стосується поширення нелегальної міграції. ГУ СБУ підтверджує достовірність викладеної у листі № 51/1/3-3347 від 21.04.2025 про дії Позивача, які становлять загрозу національній безпеці України, інформації, що отримана у ході виконання завдань, визначених Законом України «Про Службу безпеки України». Ця інформація ґрунтується на результатах проведення уповноваженим функціональним підрозділом ГУ СБУ, зокрема до 21.04.2025, згідно із Законом України «Про Службу безпеки України» заходів, спрямованих на усунення й нейтралізацію загроз національній безпеці в умовах правового режиму воєнного стану, що засвідчується листом УКР ГУ СБУ № 51/1/3-788мп від 18.02.2026 з довідкою у додатку (копія додається у доступному учасникам адміністративного судочинства обсязі). Відомості про зміст, форми зазначених заходів, використані засоби, їх результати не можуть бути відкритими в силу положень, передбачених абз. 3 п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну таємницю», ст. 9 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», в обсязі, який би перевищував відображені у листах № 51/1/3-3347 від 21.04.2025, № 51/1/3-788мп від 18.02.2026 з довідкою у додатку фактичні дані (докази). Звертає увагу, що ГУ СБУ як регіональний орган Служби безпеки України було станом на 21.04.2025, раніше й дотепер є уповноваженим на подання до ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області листа № 51/1/3-3347 від 21.04.2025 із пропозицією з питань національної безпеки на підставі Закону України «Про Службу безпеки України», згідно з яким:- до завдань Служби безпеки України входить виявлення, попередження тероризму, інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України (ч. 2 ст. 2);- Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців (п. 13 ст. 24), здійснювати інформаційно-аналітичну роботу в інтересах вирішення питань, пов`язаних з національною безпекою України (п. 1 ст. 24), профілактику правопорушень у сфері державної безпеки (п. 8 ст. 24), подавати органам державної влади обов`язкові для розгляду пропозиції з питань національної безпеки (п. 2 ч. 1 ст. 25). Протидія нелегальній міграції була і залишається згідно із п. 33 «Стратегії національної безпеки України» завданням СБУ. Зміст листів ГУ СБУ № 51/1/3-3347 від 21.04.2025, № 51/1/3-788мп від 18.02.2026 з довідкою у додатку містить дані, які є письмовими доказами наявності законних підстав для прийняття ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області безпідставно оскаржуваних у справі № 320/32458/25 Позивачем рішень. Виявлена ГУ СБУ загроза (дії Позивача, спрямовані на взаємодію з іншими особами щодо функціонування каналу нелегальної міграції в Україну іноземців) у своєму розвитку не встигла набути складу кримінального або адміністративного правопорушення з боку Позивача. Загрози національній безпеці України можуть виникати задовго до їх прояву у тому чи іншому юридичному складі правопорушення, що мало місце у випадку за участю Позивача і стосується обставин, охоплених предметом його позову у даній судовій справі. Утворення юридичних складів правопорушень внаслідок практичної реалізації загроз національній безпеці України засвідчує не лише протиправність дій правопорушників, але й факти несвоєчасного реагування з боку уповноважених органів державної влади, недоліки у сфері їхньої діяльності, тим паче, в умовах правового режиму воєнного стану. Загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку України», згідно з яким:- національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз (п. 9 ч. 1 ст. 1);- національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян (п. 10 ч. 1 ст. 1). Затвердженою на підставі ст. 26 Закону України «Про національну безпеку України» указом Президента України від 14.09.2020 № 392/2020 «Стратегією національної безпеки України» визначено, що:- поточними і прогнозованими загрозами національній безпеці та національним інтересам України є те, що сучасна модель глобалізації уможливила поширення нелегальної міграції (п. 10);- Україна, прагнучи зміцнити заснований на демократичних нормах і цінностях міжнародний порядок, бере активну участь у протидії нелегальній міграції (п. 33). Завдяки вчасному реагуванню шляхом подання ГУ СБУ згідно із п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про Службу безпеки України» у листі № 51/1/3-3347 від 21.04.2025 пропозиції з питань національної безпеки на розгляд уповноваженим міграційним органом та відкликання останнім дозволу на імміграцію Позивача в Україну попереджено на підставі ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Службу безпеки України» протиправне використання Позивача на каналах нелегальної міграції за обставин, зазначених у цьому листі й уточнених вище за текстом, що також може мати профілактичний вплив відповідно до п. 8 ст. 24 даного Закону. Тобто у результаті послідовних і злагоджених законних дій уповноважених органів державної влади України у Позивача, його соціального оточення мало виникнути переконання у безперспективності подальшого залучення Позивача до функціонування каналів нелегальної міграції внаслідок огласки факту викриття державою (Україною) таких намірів, що несли загрозу національній безпеці України, яка тривала з певного моменту перебування Позивача на території України. Подальший розвиток ситуації має перебувати під контролем у сфері забезпечення державної безпеки, що вимагає збереження у державній таємниці відомостей про конкретні обставини (зокрема, дії Позивача, спрямовані на взаємодію з іншими особами щодо функціонування каналів нелегальної міграції в Україну іноземців) прояву вже ідентифікованих у підконтрольному середовищі явищ, чинників, тенденцій, які могли і можуть мати негласний (прихований) вплив на Позивача, інших осіб та посягати на національні інтереси України, передбачені положеннями Закону України «Про національну безпеку України», задля унеможливлення виходу ситуації з-під контролю і створення нової загрози національній безпеці України.

Розглянувши подані документи і матеріали оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши на підставі положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд, -
В С Т А Н О В И В:
Як встановлено судом, Головним управлінням Державної міграційної служби в м. Києві було оформлено дозвіл на імміграцію в Україну, як іноземцю, а саме - громадянину Республіки Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону № 2491.
У червні 2025 року позивачу стало відомо, що Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області прийнято наступні рішення: 
- рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.05.2025 № 80114500000068/131 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан;
- рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.05.2025 № 80112500108313/131-1 про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан;
- рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.05.2025 № 8010130100018363 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан до країни походження або третьої країни іноземця.
Для з`ясування всіх обставин, позивачем було отримано копію своєї міграційної справи та встановлено, що підставою для відкликання вказаному іноземцю дозволу на імміграцію в Україну слугувало подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.
Дані обставини сторонами не оспорюються.
Досліджуючи обставини справи та надаючи оцінку наявним у справі доказам, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону № 2491 іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні
За визначенням Закону № 2491 імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Частиною першою та п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону № 2491 передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.
Статтею 12 Закону № 2491 передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:
1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;
2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;
3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;
4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;
5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;
6) в інших випадках, передбачених законами України.
Частинами 1 4 ст. 13 Закону № 2491 передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.
Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.
Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.
Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.
Відповідно до п. 21-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі Порядок № 1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст. 12 Закону № 2491, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці 2 п. 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст. 12 Закону № 2491, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.
З аналізу наведених норм вбачається, що подання органу, що ініціює питання скасування дозволу, має містити підстави для скасування дозволу, визначених ст. 12 Закону № 2491.
Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшло подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання позивачу.
У поданні зазначено, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, що в своєму розвитку може завдавати шкоди інтересам держави, а також правам і законним інтересам громадян.
Позивач - громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст.4 Закону № 2491.
ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийняло рішення про надання вказаному іноземцю дозволу на імміграцію в України підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону № 2491.
Слід звернути увагу, що при наданні дозволу ЦМУ ДМС провело перевірку відповідно до законодавства, не виявивши підстав для відмови.
Згідно зі ст. 12 Закону № 2491 дозвіл на імміграцію може бути відкликано у разі загрози національній безпеці.
Служба безпеки України подала подання про відкликання дозволу, посилаючись на те, що позивач ніби є причетний до функціонування каналу нелегальної міграції співвітчизників та вихідців з країн так званого «міграційного ризику» до України з метою їх легалізації за фіктивними підставами.
Однак, в даному випадку, подання Головного управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області не містить жодних конкретних обставин або доказів, які б свідчили про вчинення ним протиправних дій, наявність загрози національній безпеці, що в своєму розвитку може завдавати шкоди інтересам держави, а також правам і законним інтересам громадян, порушення вимог закону при отриманні дозволу на імміграцію.
У поданні не зазначено жодних фактів (лише несе попереджувальний характер), з метою забезпечення національної безпеки України, захисту громадського порядку та правоохоронних інтересів громадян.
Подання Служби безпеки України має відповідати вимогам обґрунтованості, конкретності, а також супроводжуватись належними та допустимими доказами, які підтверджують існування реальних, а не гіпотетичних, загроз державній безпеці або іншим охоронюваним законом інтересам. Інакше, подання не може вважатися належною підставою для втручання в право особи на проживання в Україні, гарантоване ст. 8 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 33 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 9 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У справах про скасування посвідки на постійне проживання орган міграційної служби має підтвердити обґрунтованість свого рішення, а отже подання Служби безпеки України, на яке посилається відповідач, повинне бути наповнене фактичним змістом та доказами, що можуть бути перевірені судом.
У разі відсутності доказів, подання Служби безпеки України перетворюється на формальне, необґрунтоване звернення, яке не створює достатніх правових підстав для позбавлення особи її права на постійне проживання в Україні.
Суд погоджується з доводами третьої особи, що встановлення загрози національній безпеці України не вимагає доведення наявності ознак кримінального чи адміністративного правопорушення.
Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 823/1499/17, вирішуючи спір про скасування особі дозволу на імміграцію згідно пункту 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III дійшов висновку, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну за цим пунктом є саме дії іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України чи громадському порядку в Україні. При цьому, Суд підкреслив, що зазначена норма не визначає такої умови для прийняття рішення про скасування відповідного дозволу, як доведення вини іммігранта у кримінальному чи адміністративному провадженні.
Водночас суд відзначає, що матеріали надані ГУ СБУ не містять фактичних даних та обґрунтувань, які свідчать про таку загрозу.
Натомість мотивація зводиться до «отримання інформації» про те, що позивач скористався «родинною схемою» для отримання дозволу на імміграцію. 
Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 абз. 1 ст. 12 Закону № 2491 передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.
Проте, подання третьої особи не містить фактичних даних з даного приводу, а оскаржуване рішення про відкликання дозволу на імміграцію прийняте без його обґрунтування положеннями п. 1 абз. 1 ст. 12 Закону № 2491.
Таким чином, якщо орган ДМС у своєму рішенні спирається виключно на подання Служби безпеки України без надання супровідних доказів, це означає відсутність належної доказової бази.
У свою чергу, це порушує принцип законності (ст. 2 КАС України), презумпцію доброчесності іноземця, а також принцип юридичної визначеності. У випадках, коли подання Служби безпеки України не містить доказів про участь особи у підготовці або вчиненні злочину, загрозу громадському порядку чи державній безпеці, відсутні будь-які підстави для обмеження її законно набутих прав на проживання в Україні.
Отже, подання Служби безпеки України, що не містить жодного посилання на кримінальні провадження, судові рішення, оперативну інформацію чи докази протиправної поведінки особи, не може розцінюватися як належна підстава для скасування посвідки.
До того ж, при розгляді подання Служби безпеки України, ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області не виконало всіх необхідних дій, зокрема, не запросило іммігранта для пояснень та не запитало додаткову інформацію у ініціатора подання.
Подання Служби безпеки України не містило доказів, а рішення про відкликання дозволу було прийнято формально, без належного обґрунтування.
Верховний Суд неодноразово висловлювався з приводу важливості принципу правової (справедливої) процедури (постанова від 16.042020 справа № 495/5105/17, від 13.03.2020 справа № 805/2340/17-а), яка є невід`ємною частиною верховенства права. Вказаний принцип спрямований на забезпечення справедливого ставлення до особи під час прийняття актів суб`єктом владних повноважень. Правова (справедлива) процедура встановлює стандарти у процесі прийняття актів суб`єктами владних повноважень, які відображені в рішеннях Європейського суду з прав людини, у яких здійснюється застосування ст. 6 Конвенції, яка передбачає дотримання процесуальних (процедурних) гарантій у судовому провадженні.
В постанові від 30.07.2020 у справі № 824/875/19-а Верховний Суд наголосив, що вказані гарантії поширюються і на адміністративні процедури за участі суб`єкта владних повноважень. Згідно з цією статтею має бути забезпечене право особи: бути поінформованим; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника; ознайомитися з матеріалами справи; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення; обґрунтувати органом влади прийняття несприятливих актів; визначити порядок їх оскарження, відшкодувати заподіяну шкоду.
Також Верховний Суд в своїй постанові від 04.09.2020 у справі №120/1859/19-а вказав, що відповідно до п. 23 Порядку № 1983, територіальні органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізують свої повноваження шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається питання. Отже, функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.
Верховний Суд наголошує, що особа, якої стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності. Тож не запрошення для надання пояснень іммігранта, стосовно якого розглядається питання скасування дозволу на імміграцію, є позбавленням процесуальних гарантій останнього щодо безпосередньої участі у процедурі прийняття відповідного рішення компетентним органом.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17.04.2025 у справі № 420/17661/23.
На думку суду, відповідачем в порушення наведених норм не було запрошено позивача для надання пояснень, а причин, які виправдовують неможливість виконання цього обов`язку відповідачем суду не повідомлено.
Крім того, на фізичну особу не може бути покладено тягар доведення правомірності свого перебування в Україні внаслідок різної оцінки уповноваженими державними органами інформації. У даному конкретному випадку, такими органами є ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області та Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.
Також слід звернути увагу, що у Висновку про відкликання дозволу на імміграцію в Україну відсутні чіткі, належні та допустимі докази винуватості в будь яких правопорушеннях громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, відповідачем в порушення визначених норм Закону № 2491 не перевірено обставини, що свідчать про наявність у поданні підстав для відкликання дозволу на міграцію.
Встановлені обставини свідчать про формальний підхід відповідача під час розгляду подання.
Враховуючи встановлені дійсні обставини та зазначені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що викладене вище є підставою для скасування оскаржуваних рішень відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відкликання дозволу на імміграцію в Україну здійснено за відсутності підстав, визначених ст. 12 Закону № 2491, що є правовою підставою для визнання протиправним та скасування рішення від 07.05.2025 № 80114500000068/131.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі оскаржуваного рішення відповідачем також була відкликана посвідка на постійне проживання.
Згідно з п. 64 Порядку № 321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ст. 12 Закону № 2491.
Відповідно до п. 67 Порядку № 321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.
При цьому, п. 68, 72 Порядку № 321 передбачено, що іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, у випадку, зазначеному в п.п. 1 п. 64 цього Порядку, повинні зняти з реєстрації місце проживання, здати посвідку та виїхати за межі України в місячний строк з дня отримання рішення про скасування дозволу на імміграцію.
Посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується, зокрема, у разі скасування посвідки.
Згідно з п. 74, 75 Порядку № 321 недійсна посвідка, виявлена у пункті пропуску через державний кордон, вилучається посадовою особою Держприкордонслужби та протягом 10 робочих днів повертається для знищення до територіального органу/територіального підрозділу ДМС за місцем її видачі.
Посвідки знищуються територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який їх видав.
Посвідки, визнані недійсними відповідно до наказу ДМС, знищуються територіальним органом, визначеним у наказі.
Пунктами 78, 79 Порядку № 321 передбачено, що рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.
ДМС, територіальний орган ДМС мають право переглянути рішення, прийняте відповідно територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, за наявності підстав зобов`язати їх відмінити попереднє рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування і прийняти нове рішення на підставі раніше поданих документів.
Таким чином, оскільки відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є наслідком прийняття рішення про відкликання дозволу на імміграцію, яке визнано судом протиправним та скасовано.
Крім того, похідною вимогою буде визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.05.2025 № 8010130100018363 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан до країни походження або третьої країни іноземця, оскільки вказане рішення було прийнято за наслідком прийняття рішення про відкликання дозволу на імміграцію, яке визнано судом протиправним та скасовано.
Суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити до територіальних органів ДМС України та в Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про протиправність і скасування рішень Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області: від 07.05.2025 номер: 80114500000068/131 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан; від 07.05.2025 номер: 80112500108313/131-1 про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан та від 07.05.2025 номер: 8010130100018363 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан до країни походження або третьої країни іноземця, оскільки в цьому разі захист поновленого права не буде вимагати необхідність додаткових звернень до органів ДМС, тобто такий захист буде ефективним.
Так, згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Оскільки будь-які інші підстави для відмови в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання відповідачем зазначені не були, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
Крім того, суд зауважує, що відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005).
Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Відповідно до положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Щодо вимоги зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію до ДМС України про видалення з бази даних ДМС України інформації про недійсність посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 12.02.2025 на ім`я громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд відзначає, що позовна заява не містить будь-якого правового обґрунтування вказаної вимоги.
За таких обставин, проаналізувавши нормативно-правові акти у відповідній сфері, зокрема, Положення про Єдину інформаційно-аналітичну систему управління міграційними процесами, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.10.2023 № 811, суд не встановив обов`язку відповідача діяти подібним чином у разі скасування рішення про відкликання посвідки на постійне проживання, а тому дана вимога до задоволення не підлягає як необґрунтована.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 2 906,88 грн
Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 325,5 грн (за чотири задоволені немайнові вимоги з п`яти заявлених) підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 КАС, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Адміністративний позов - задовольнити частково. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.05.2025 № 80114500000068/131 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан.
3. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.05.2025 № 80112500108313/131-1 про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан.
4. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.05.2025 № 8010130100018363 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан до країни походження або третьої країни іноземця.
5. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити до територіальних органів ДМС України та в Адміністрацію державної прикордонної служби України інформацію про протиправність і скасування рішень Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області: від 07.05.2025 номер: 80114500000068/131 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан; від 07.05.2025 номер: 80112500108313/131-1 про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан та від 07.05.2025 номер: 8010130100018363 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Таджикистан до країни походження або третьої країни іноземця.
6. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
7. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2 325,5 гривень (дві тисячі триста двадцять п`ять) грн 50 копійок за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код 42552598; адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А).
9. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сас Є.В.