1	Справа № 335/1075/22  1-кп/335/125/2026 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 23.07.2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік, з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

16 січня 2022 року, приблизно щ 09 годині 45 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , шляхом ривку відкрито викрав ланцюжок із золота 585 проби, загальною вагою вісім грамів, вартістю 7 461 гривень 20 копійок, що належить потерпілій ОСОБА_6 . Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, отримавши змогу розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 7 461 гривень 20 копійок.
Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, не заперечував факту того, що 16.01.2022 вранці, перебуваючи за місцем мешкання потерпілої за адресою: АДРЕСА_2 , зірвав ланцюжок з шиї потерпілої, після чого здав ланцюжок у ломбард, про що шкодує і вважає непоправною помилкою, просив не досліджувати докази, щодо тих обставин які ним не оспорюються, проти чого не заперечували інші учасники судового провадження.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася в установленому законом порядку, надіслала до суду заяву про неможливість її явки в судове засідання, та розгляд кримінального провадження у її відсутність.
Суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє положення, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, і наслідки на право оскарження вироку, визначені ч. 2 ст. 394 КПК України.
Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
За ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, що кваліфікується як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд згідно зі ст. 66 КК України визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступень тяжкості вчиненого ним злочину, який є нетяжким злочином, відношення обвинуваченого до скоєного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним умисного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин перебуваючи на випробувальному терміні, під наглядом лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, однак з 2021 неодноразово оглядався лікарем з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психостимуляторів зі шкідливими наслідками, офіційно не працевлаштований, не одружений, ухилявся від явки до суду, знаходився у розшуку, спричинені кримінальним правопорушенням збитки потерпілій не відшкодував. З урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів, йому слід призначити покарання в межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі.
Підстав для застосування положень ст. ст.69, 75 КК України судом не встановлено.
При цьому суд не визначає остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю вироків за правилами, встановленими ст. 71 КК України, виходячи з наступного.
В ході судового розгляду мала місце екстрадиція ОСОБА_4 з Німеччини.
Згідно з ст. 576 КПК України, видана в Україну особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності або щодо неї може бути виконано вирок суду лише за ті злочини, за які здійснена видача (екстрадиція).
Обмеження, висловлені компетентним органом іноземної держави під час прийняття рішення про видачу особи в Україну, є обов`язковими при прийнятті відповідних процесуальних рішень.
У разі вчинення особою до її видачі (екстрадиції) іншого злочину, не зазначеного у запиті про видачу, притягти таку особу до кримінальної відповідальності або виконати вирок суду за цей злочин можна лише після отримання згоди компетентного органу іноземної держави, що видала особу.
На стадії судового розгляду при екстрадиції ОСОБА_4 з Німеччини, отримано згоду на притягнення останнього за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України.
Водночас, згода на виконання вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2021 року відносно ОСОБА_4 не запитувалась та не отримувалась.
Таким чином, до отримання згоди компетентного органу Німеччини на виконання вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2021, ОСОБА_4 не може бути призначено покарання за сукупністю вироків.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.11.2018 (у справі № 509/1123/18) за приписами ст. 573, ст. 576 КПК видана в Україну особа може бути притягнена до кримінальної відповідальності або щодо неї може бути виконано вирок лише за ті злочини, за які здійснена видача (екстрадиція). При цьому запит про видачу особи (екстрадицію) направляється за умови, якщо за законом України хоча б за один із злочинів, у зв`язку з якими запитується видача, передбачено покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше одного року. Вказані вимоги узгоджуються з ратифікованими Україною положеннями ст. 2, ст. 14 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року та положеннями ст. 66 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили у з`язку з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі слід залишити раніше обрану - тримання під вартою.
У строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк перебування під вартою з 02.03.2026, з дня фактичного його затримання і поміщення під варту (до державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12), з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Відомостей щодо тримання під вартою ОСОБА_4 на території запитуваної держави матеріали справи не містять, внаслідок чого відсутні підстави для застосування ст.577 КПК України. 
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Отже, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз вартістю 343 (триста сорок три) грн. 24 коп.
Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України. 
Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 не заявлений.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374, 376, 393, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. 
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4  рахувати з 02.03.2026 року, з моменту його фактичного затримання.
Строк попереднього ув`язнення з 02.03.2026 року по день набрання вироком законної сили підлягає зарахуванню відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_4  у виді тримання під вартою, - залишити без змін.
Речові докази: зразки волосся, шапку сірого кольору, куртку червоного кольору, передані на зберігання до камери схову речових доказів ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, після набрання вироком законної сили, – знищити.
Стягнути з ОСОБА_4  на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 343 (триста сорок три) грн. 24 коп.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1