П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/41301/25	
Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів в частині звільнення зі служби, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі – відповідач, ГУ НП в Одеській області), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати Наказ «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП(С) ГУНП в Одеській області» № 2712 від 14.11.2025 в частині дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції до підполковника поліції ОСОБА_1 (0018503), старшого інспектора роти № 3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області;
- визнати протиправним та скасувати Наказ «По особовому складу» № 1546 о/с від 27.11.2025 про звільнення зі служби, підполковника поліції ОСОБА_1 (0018503), старшого інспектора роти № 3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Одеській області;
- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 , на посаді старшого інспектора роти № 3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області;
- стягнути з ГУ НП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.11.2025 по день поновлення на посаді;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора роти № 3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Одеській області та стягнення грошового забезпечення за один місяць.
09 лютого 2026 року від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження по справі № 420/41301/25 до набрання чинності рішенням суду у справі № 420/36591/25. 
В обґрунтування клопотання представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 був направлений рапорт про звільнення за власним бажанням, однак, ГУНП Одеській області відмовило у його задоволенні. В подальшому ОСОБА_1 звільнений через неявку на службу. Не погоджуючись із відмовою у задоволенні поданого рапорту ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, за якою відкрите провадження у справі № 420/36591/25.
Як зазначає заявник, оскільки провадження у справі № 420/36591/25 відкрито до завершення службового розслідування, що є предметом розгляду у цій справі та оскільки основна підстава позову у цій справі оцінюється у справі № 420/36591/25 у якості предмета спору, провадження у даній справі слід зупинити до набрання чинності рішенням у справі № 420/36591/25. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року клопотання про зупинення провадження у справі – задоволено.
Зупинене провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів в частині звільнення зі служби, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 420/36591/25. 
Постановляючи таку ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що встановлення у справі № 420/36591/25 факту правомірності чи протиправності відмови у задоволенні рапорту про звільнення безпосередньо впливатиме на оцінку підстав та правових наслідків звільнення позивача, що є предметом розгляду у цій справі.
Суд вважав, що обставини, які підлягають встановленню у справі № 420/36591/25, можуть мати преюдиційне значення для правильного вирішення даного спору, а їх самостійне встановлення у межах цієї справи може призвести до формування різних за змістом судових висновків щодо одних і тих самих юридичних фактів.
Не погоджуючись з ухвалою суду ГУ НП в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду про зупинення провадження постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим просить її скасувати та направити позов до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково не врахував встановлене статтею 236 КАС України обмеження, яке передбачає, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Апелянт просить суд врахувати, що доказами у справі №420/41301/25 є матеріали службового розслідування, які підтверджують факт безпідставної відсутності на службі позивача 23.10.2025, 28.10.2025, 29.10.2025, 30.10.2025, 31.10.2025, 01.11.2025, 03.11.2025, 04.11.2025, 05.11.2025, 06.11.2025, 07.11.2025, 08.11.2025. Позивач пояснюючи відсутність на роботі посилався на проходження лікування, а також на подання рапорту на звільнення зі служби в поліції з 30.09.2025. 
Як зазначає апелянт, факт подання рапорту на звільнення і наслідки його розгляду не пов`язані із допущеним прогулом з огляду на те, що отримавши 29.09.2025 відмову, позивач продовжив виконувати свої обов`язки за посадою, заступати на службу до 23.10.2025.
Апелянт наполягає на тому, що станом на момент прогулу і проведення службового розслідування ОСОБА_1 був поліцейським, проходив службу в поліції і мав дотримуватися присяги та дотримуватися службового розпорядку. Отже, за відсутності наказу про звільнення підполковник поліції ОСОБА_2 зобов`язаний був виконувати усі обов`язки, притаманні службі в поліції, і їх відверте ігнорування через те, що подав рапорт та мав би бути звільненим, є порушенням службової дисципліни.
На переконання апелянта, жодного прямого зв`язку із поданим позивачем рапортом на звільнення (та відповідною справою № 420/36591/25 де ці обставини досліджуються) і допущеним прогулом, який є предметом даної адміністративної справи, не існує, а тому суд безпідставно задовольнив клопотання про зупинення провадження, а посилання суду першої інстанції на преюдиційність обставин, які встановлюються у справі №420/36591/25 є хибними, та не є підставою для зупинення провадження у справі. 
ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 2 статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пункті 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини 1 статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частина 1 статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Зупинення провадження по справі – це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії.
Тобто, інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.
Статтею 236 КАС України визначені обставини за яких суд повинен або має право зупинити провадження у справі.
Згідно пунктів 1-6 частини 1 статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі:
1) смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи, ліквідації суб`єкта владних повноважень, іншого органу, а також злиття, приєднання, поділу, перетворення юридичної особи, які були стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, - до встановлення правонаступника;
2) необхідності призначення або заміни законного представника сторони чи третьої особи - до вступу у справу законного представника;
3) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду;
4) звернення обох сторін з клопотанням про надання їм часу для примирення - до закінчення строку, про який сторони заявили у клопотанні;
5) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;
6) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді - до припинення врегулювання спору за участю судді.
Відповідно до пунктів 1-3 частини 2 статті 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі:
1) захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що перешкоджає прибуттю до суду, якщо його особиста участь буде визнана судом обов`язковою, - до одужання;
2) знаходження учасника справи у довгостроковому відрядженні, якщо його особиста участь буде визнана судом обов`язковою, - до повернення з відрядження;
3) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі - до припинення перебування на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі;
Отже, наведеними нормами встановлений виключний перелік підстав для зупинення провадження у справі на стадії її розгляду.
Згідно матеріалів справи підставою для зупинення провадження по справі суд першої інстанції визначив необхідність встановлення у справі № 420/36591/25 факту правомірності чи протиправності відмови у задоволенні рапорту про звільнення безпосередньо впливатиме на оцінку підстав та правових наслідків звільнення позивача, що є предметом розгляду у цій справі.
Суд вважав, що обставини, які підлягають встановленню у справі № 420/36591/25, можуть мати преюдиційне значення для правильного вирішення даного спору, а їх самостійне встановлення у межах цієї справи може призвести до формування різних за змістом судових висновків щодо одних і тих самих юридичних фактів.
Так, згідно пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Водночас цей пункт передбачає, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Отже, зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вирішення спору у межах справи №420/36591/25 не стосується стосується розгляду цього спору, оскільки як слушно зауважив апелянт, після отримання відмови у задоволенні поданого рапорту на звільнення позивач до 23.10.2025 продовжував виконувати свої обов`язки за посадою.
Варто зазначити, за відсутності наказу про звільнення позивач зобов`язаний був виконувати обов`язки, притаманні службі в поліції, дотримуватися присяги та службового розпорядку, а тому посилання суду першої інстанції на преюдиційність обставин, які встановлюються у справі №420/36591/25 є помилковим, та не є підставою для зупинення провадження у справі. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо незаконності зупинення провадження у справі з підстав визначених судом першої інстанції. 
Крім того, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на тому, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
З огляду на передбачену Конвенцією гарантію, питання про наявність або відсутність підстав для зупинення провадження у справі має вирішуватись при безумовному дотриманні норм процесуального права, враховуючи недопустимість порушення права особи на розгляд справи впродовж розумного строку.
У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у справі з підстав визначених судом, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
При цьому, стаття 320 КАС України визначає обов`язок суду апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при вирішенні питання, були порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 320 КАС України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року про зупинення провадження у справі – скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів в частині звільнення зі служби, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький