Справа № 187/1359/25
Провадження № 2/201/1975/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2026 року Соборний районний суд
міста Дніпра
у складі: головуючого судді – Федоріщева С.С.,
при секретарі – Максимовій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій позивача та відповідачки. 
07 листопада 2025 року до Соборного районного суду міста Дніпра з Петриківського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю надійшла вказана позовна заява.
В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 02 березня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 22037000310210. 15 грудня 2021 року між первісним кредитором та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №15/12/21, відповідно до умов якого до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 22037000310210 від 02 березня 2020 року. Відповідно до договору факторингу №15/12/21 від АТ «Банк Кредит Дніпро» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 32 584,39 грн., з яких: 17 136,39 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 15447,82 грн. - заборгованість по комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із інфляційними втратами за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 606,34 грн, 3% річних за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 100,00 грн. та судовими витратами.
02 березня 2026 року від представниці відповідачки до суду надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій остання визнала позовні вимоги та просила зменшити витрати на правничу допомогу до 3 000,00 грн.
03 березня 2026 року від представниці відповідачки до суду надійшла заява про відкликання заяви про визнання позовних та подання заперечення, в яких остання просила не приймати до уваги заяву про визнання позовних вимог та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку із недоведеністю переходу права вимоги. В обґрунтування поданої заяви представниця відповідачки зазначила, що як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач 15 грудня 2021 року відповідно до договору факторингу № 15/12/21 набув право вимоги від АТ «Банк Кредит Дніпро» до відповідачки, за кредитним договором від 02 березня 2020 року. Відповідно позивачем були розраховані з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року3 % річних та індекс інфляції. Але слід зауважити, що позивачем долучено витяг з реєстру боржників, де є інформація щодо відповідачки, проте чітко міститься інформація що даний витяг з реєстру боржників є додатком до договору факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року. Таким чином, позивачем не надано доказів щодо переходу право вимоги щодо відповідачки, розрахунок 3 % річних та індексу інфляції – за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року – є безпідставним, оскільки на той час право вимоги не було передано.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 листопада 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С.
Ухвалою судді від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі 
Представник позивача у позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі.
Представниця відповідачки надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі та винести рішення з урахуванням позиції відповідачки щодо відсутності доказів переходу права вимоги. 
Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Фактичні обставини встановлені судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 02 березня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 22037000310210. 
15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №15/12/21, відповідно до умов якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року, від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги до   ОСОБА_1 за кредитним договором № 22037000310210 у розмірі 32 584,39 грн.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.
Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.
Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17.
Так, позивач на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № 22037000310210 від 02 березня 2020 року посилається на те, що між первісним кредитором – АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №15/12/21 від 15 грудня 2021 року, відповідно до умов якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. 
При цьому, як вбачається із наданого позивачем витягу з реєстру боржників, останній є додатком до договору факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року, а не до договору факторингу №15/12/21 від 15 грудня 2021 року.
Доказів укладення між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» договору факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року або підтвердження того, що за договором факторингу №15/12/21 від 15 грудня 2021 року було відступлено право вимоги саме до ОСОБА_1 в розпорядження суду надано не було.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами на підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не доведено факту переходу права вимоги до відповідачки за укладеним договором. Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові сплачений судовий збір покладається на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 353 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев