ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 917/2162/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. А. Студенця В. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду Полтавської області
у складі судді Кльопова І. Г.
від 26 грудня 2025 року
та на постанову Східного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Гребенюк Н. В., Слободіна М. М., Шутенко І. А.
від 09 лютого 2026 року

у справі за позовом Фермерського господарства "Еко-Край"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини"
про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий виклад процесуальних обставин справи.
У листопаді 2025 року Фермерське господарство "Еко-Край" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року у розмірі 2 546 447,40 грн, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань покупця з оплати вартості отриманого від позивача товару.
Господарський суд Полтавської області ухвалою від 03 грудня 2025 року прийняв зазначену позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі № 917/2162/25. 
15 грудня 2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 про вступ у справу, в якій заявник просив залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
В обґрунтування цієї заяви ОСОБА_1 зазначив про те, що він є учасником відповідача з часткою у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини" у розмірі 50% і предмет спору у цій справі, який становить значну суму позову, безумовно вплине на його майновий стан, оскільки він поєднаний з відповідачем корпоративними правами. 
23 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Полтавської області, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини" про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року, укладеного між Фермерським господарством "Еко-Край" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини", а також просив суд прийняти цю його позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом про стягнення заборгованості.
2. Короткий зміст оскаржуваних ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
Господарський суд Полтавської області ухвалою від 26 грудня 2025 року, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09 лютого 2026 року, відмовив у прийнятті заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - ОСОБА_1 ; заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи повернув заявникові.
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що до позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору застосовуються положення статті 180 Господарського процесуального кодексу України. Однак, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_1 у цій справі подав позовну заяву з порушенням частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, а саме: з пропуском строку на її подання, встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву, що відповідно до частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України є підставою для її повернення заявнику.
Крім того, суд апеляційної інстанції додатково зазначив про те, що позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року, укладеного між Фермерським господарством "Еко-Край" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини", не спрямований на той самий предмет спору, що і позов Фермерського господарства "Еко-Край" про стягнення заборгованості чи його частину, що унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом у цій справі та є підставою для його повернення згідно зі статтями 49, 180 Господарського процесуального кодексу України.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 26 грудня 2025 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 09 лютого 2026 року у цій справі, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 - третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року прийняти до спільного розгляду з первісним позовом. 
4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень скаржник послався на абзац 2 частини другої та пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначив про те, що суди попередніх інстанцій:
- порушили та неправильно застосували статтю 49 Господарського процесуального кодексу України, не врахували висновок Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладений у постанові від 18 серпня 2020 року у справі № 916/1094/18;
- порушили та неправильно застосували статтю 175 Господарського процесуального кодексу України, не врахували те, що ця норма процесуального права не передбачає такої підстави для відмови у відкриті провадження у справі, як вчинення процесуальної дії після закінчення призначеного судом строку;
- неправильно застосували норми матеріального права, не врахували правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 27 квітня 2016 року у справі №6-62цс16 та від 12 квітня 2017 р оку у справі № 6-72цс17 щодо визнання недійсним договору.
5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Сторони у справі відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 до Верховного Суду не надали. 
Позиція Верховного Суду
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій.
Верховний Суд, здійснивши розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 у письмовому провадженні, дослідивши наведені ним у касаційній скарзі доводи та підстави касаційного оскарження судових рішень, перевіривши правильність застосування та дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з оскаржуваних до суду касаційної інстанції судових рішень, підставою для повернення судами попередніх інстанції ОСОБА_1 його позовної заяви, поданої ним як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, стало те, що цю позовну заяву було подано з порушенням строку на її подання, встановленого частиною першою статті 180 Господарського процесуального кодексу України, а саме: з пропуском строку для подання відзиву на позовну заяву. 
За змістом частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Виходячи з наведених положень закону застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом. Реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист, ставиться у залежність від положень процесуального закону, зокрема норм Господарського процесуального кодексу України.
У процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем чинне господарське процесуальне законодавство передбачає можливість заявлення іншою особою (третьою особою) самостійних вимог щодо предмета спору з метою захисту свого права, якщо така особа вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.
Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, у справу, врегульовано зокрема нормами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частин першої та третьої статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.
Отже, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, має відповідати таким критеріям:
- матеріально-правовому (наявність єдиного предмету спору);
- суб`єктному (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 
- часовому (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).
Дотримання цих критеріїв необхідно оцінювати та з`ясовувати під час прийняття рішення щодо вступу у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги. Подібний висновок Верховного Суду викладений у постановах від 27 вересня 2019 року у справі № 904/323/19, від 05 грудня 2019 року у справі № 911/3132/17, від 18 серпня 2020 року у справі № 916/1094/18.
Відповідно до частини п`ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з частиною четвертою статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.
Аналіз положень частини п`ятої статті 49 та частини четвертої статті 180 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності безпосередньо свідчить про те, що позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову. Отже, право на пред`явлення третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, позовної заяви не є абсолютним. Подаючи позовну заяву така особа повинна дотримуватися вимог Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту, строку та порядку подання.
Верховний Суд зазначає про те, що строк вступу у справу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, окремо визначений у частині першій статті 49 Господарського процесуального кодексу України. У розумінні цієї норми процесуального права таким строком є строк «до закінчення підготовчого провадження» або «до початку першого судового засідання» у разі, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 
Такі правові висновки Верховного Суду щодо застосування статей 49, 180 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах від 18 серпня 2020 року у справі № 916/1094/18, 31 серпня 2020 року у справі № 909/243/18, від 10 лютого 2021 року у справі № 910/6681/20.
Відповідно до пункту 6 частини другої статі 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже, як уже зазначалося вище по тексту цієї постанови, право на подання позову третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, може бути реалізовано нею виключно у строк, встановлений частиною першою статті 49 Господарського процесуального кодексу України, а саме: до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання (якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження), а не у строк, встановлений судом для подання відзиву, передбачений частиною першою статті 180 Господарського процесуального кодексу України, як помилково зазначили суди попередніх інстанцій.
Однак, як вбачається з оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , як третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору, неправильно застосували положення частини першої статті 49 та частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, не врахували зазначені вище висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм процесуального права, з огляду на що дійшли помилкового висновку про те, що при вирішенні питання щодо строку подання позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, слід керуватися строком для подання відзиву відповідно до положень частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.
Зосередившись на з`ясуванні строку для подання відзиву у цій справі, встановленого у статті 165 Господарського процесуального кодексу України, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що питання строків вступу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, урегульовано у частині першій статті 49 цього Кодексу, натомість у частині п`ятій цієї статті унормовані правила пред`явлення (подачі) такого позову щодо його відповідності вимогам статей 162, 164, 172, 173 Господарського процесуального кодексу України.
Як встановили суди попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи Господарський суд Полтавської області ухвалою від 03 грудня 2025 року прийняв позовну заяву Фермерського господарства «Еко-Край» (первісну позовну заяву) до розгляду і відкрив провадження у справі № 917/2162/25, постановив розглядати справу у порядку загального позовного провадження.
Отже, враховуючи те, що ця справа № 917/2162/25 розглядається у порядку загального (а не спрощеного) позовного провадження, то відповідно до частини першої статті 49 Господарського процесуального кодексу України третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, може реалізувати своє право на подання позову саме у строк, встановлений зазначеною нормою процесуального права: до закінчення підготовчого провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є, зокрема остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.
Згідно з частинами другою та третьою статті 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.
За змістом пункту 4 частини першої статті 182 Господарського процесуального кодексу України питання про вступ у справу інших осіб, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, вирішуються судом саме у підготовчому засіданні, якщо ці питання не були вирішені раніше. 
Згідно з частиною другою статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Як вбачається з матеріалів справи Господарський суд Полтавської області ухвалою від 03 грудня 2025 року призначив підготовче засідання у справі № 917/2162/25 з розгляду позовної заяви Фермерського господарства «Еко-Край» на 23 грудня 2025 року о 10:00, а ухвалою від 23 грудня 2025 року відклав розгляд справи на 10 лютого 2026 року з підстав того, що розгляд справи не відбувся у зв`язку з тим, що в цей день у час проведення судового засідання по Полтавській області була оголошена повітряна тривога.
Отже, підготовче засідання у справі № 917/2162/25, призначене на 23 грудня 2025 року, не відбулося.
Разом з цим 23 грудня 2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , в якій останній заявив вимогу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини" про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року, укладеного між Фермерським господарством "Еко-Край" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини", а також просив суд прийняти цю його позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом про стягнення заборгованості.
Враховуючи те, що станом на 23 грудня 2025 року підготовче засідання у справі № 917/2162/25 не відбулося, Господарський суд Полтавської області не постановляв ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті відповідно до частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче засідання у цій справі станом на 23 грудня 2025 року - дату подання ОСОБА_1 до Господарського суду Полтавської області позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, закінчено не було.
З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у цій справі, до закінчення підготовчого провадження, тобто у строк, встановлений законом.
Однак, місцевий господарський суд не врахував наведеного, з огляду на що дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 пропустив строк на подання позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, та помилково повернув йому позовну заяву з цієї підстави.
Апеляційний господарський суд, який погодився з висновком місцевого господарського суду про пропуск ОСОБА_1 строку на подання позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, також не врахував наведеного, та помилково залишив без змін ухвалу Господарського суду Полтавської області від 26 грудня 2025 року у цій справі в частині цих висновків.
Верховний Суд зазначає про те, що доводи ОСОБА_1 , наведені у касаційній скарзі, про порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 49 Господарського процесуального кодексу України, та не врахування судами висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладені у постанові від 18 серпня 2020 року у справі № 916/1094/18, знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими.
Разом з цим, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції другою підставою повернення ОСОБА_1 його позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, визначив те, що позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року, укладеного між Фермерським господарством "Еко-Край" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини", не спрямований на той самий предмет спору, що і первісний позов Фермерського господарства "Еко-Край" про стягнення заборгованості чи його частину.
Верховний Суд погоджується з цим висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду.
Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору необхідно розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Такі правові висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 916/542/18.
Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору відповідно до положень частини першої статті 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі (подібна позиція Верховного Суду сформована у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17 та від 12 червня 2019 року у справі № 916/542/18).
Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов в порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові. 
Верховний Суд у постановах від 05 квітня 2024 року у справі № 910/10699/21 та від 02 квітня 2018 року у справі № 905/121/15 дійшов висновку про те, що: 1) самостійність вимог полягає в тому, що саме третя особа перебуває у правовідносинах із відповідачем, і що саме її право порушене. Тобто, третя особа із самостійними вимогами заперечує / частково заперечує вимогу(ги) позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь; 2) самостійність вимог третьої особи полягає в тому, що третя особа вважає, ніби в матеріальних правовідносинах із відповідачем перебуває саме вона, і саме її право порушено відповідачем. Така особа заперечує вимогу позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь. Третя особа із самостійними вимогами процесуально протиставляє себе не лише відповідачу, а й позивачу, а її вимоги до відповідача є конкуруючими із вимогами позивача.
Зазначені висновки Верховного Суду викладені також і у постанові від 03 березня 2026 року у справі № 910/13318/24.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Необхідно розрізняти поняття «предмет спору» і «предмет позову». Так, предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (пункт 8.8. постанови Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 904/2181/22).
Як вбачається з матеріалів цієї справи № 917/2162/25, що розглядається, предметом спору за первісним позовом Фермерського господарства "Еко-Край" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини" є стягнення 2 546 447, 40грн заборгованості за договором купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року. Отже, об`єктом спірних правовідносин за первісним позовом є безпосередньо заборгованість за зазначеним договором купівлі-продажу. 
Натомість, предметом спору за позовом ОСОБА_1 , як третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року, укладеного між Фермерським господарством "Еко-Край" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини". Отже, за цим позовом об`єктом спірних правовідносинах виступає саме договір купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року, а не заборгованість за ним, яка є об`єктом спірних правовідносин за первісним позовом у цій справі, що розглядається.
З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позов ОСОБА_1 , як третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року, укладеного між Фермерським господарством "Еко-Край" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрукти Полтавщини", не спрямований на той самий предмет спору, що і первісний позов Фермерського господарства "Еко-Край" чи його частину, стосується іншого предмету спору.
Звертаючись до суду з позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету, ОСОБА_1 фактично подає його з метою захисту не своїх прав, а виключно прав відповідача. При цьому, Верховний Суд враховує те, що ОСОБА_1 не є стороною договору купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року та не зазначає, що в матеріальних правовідносинах за договором купівлі-продажу № 29/09/22ЕК від 29 вересня 2022 року із відповідачем перебуває саме він і саме його право порушено цим відповідачем. 
З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 , як третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, знаходяться поза межами первісних позовних вимог у цій справі, не відповідають положенням частини п`ятої статті 49, частин четвертої та п`ятої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що зазначене унеможливлює спільний розгляд позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору - ОСОБА_1 разом з первісним позовом у цій справі, та є підставою для його повернення згідно зі статтями 49, 180 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, Верховний Суд враховує те, що касаційна скарга не містить жодних доводів в обґрунтування помилковості цих висновків суду апеляційної інстанції. Натомість у касаційній скарзі містяться доводи ОСОБА_1 про не врахування судами попередніх інстанції правових висновків Верховного Суду України щодо визнання недійсним договору, викладених у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16 та від 12 квітня 2017 року у справі № 6-72цс17. Однак, Верховний Суд не бере до уваги ці доводи скаржника та не надає їм оцінку, оскільки вони стосуються застосування норм матеріального права по суті заявлених ОСОБА_1 позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, які судами не розглядалися у зв`язку поверненням позовної заяви заявнику.
7. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг. 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Згідно з частинами першою, другою та четвертою статтею 311 Господарського процесуального кодексу України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_1 неправильно застосували та порушили статтю 49 Господарського процесуального кодексу України, дійшли помилкового висновку про пропуск ОСОБА_1 строку на подання позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, а також, враховуючи те, що суд апеляційної інстанції за результатом апеляційного перегляду ухвали місцевого господарського суду дійшов правильного висновку про те, що вимоги позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору - ОСОБА_1 не стосуються предмета спору, з огляду на що така позовна заява підлягає поверненню заявникові, Верховний Суд зазначає про те, постанова Східного апеляційного господарського суду від 09 лютого 2026 року у цій справі підлягає зміні таким чином: 
- шляхом виключення з її мотивувальної частини висновків про пропуск ОСОБА_1 строку на подання позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, а в решті висновків мотивувальну частину постанови слід залишити без змін;
- шляхом викладення її резолютивної частини в іншій редакції, а саме: 
« 1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 26.12.2025 у справі № 917/2162/25 змінити шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови. Резолютивну частину ухвали Господарського суду Полтавської області від 26.12.2025 у справі № 917/2162/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.»
8. Судові витрати.
З огляду на те, що Верховний Суд хоч і задовольняє касаційну скаргу ОСОБА_1 частково, однак, враховуючи те, що за результатом касаційного розгляду цієї справи Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_1 підлягає поверненню її заявнику, і результат розгляду справи судом касаційної інстанції не призводить до ухвалення іншого рішення, ніж було ухвалено судами попередніх інстанції за оскаржуваними ухвалою та постановою, то судові витрати, пов`язані з касаційним розглядом справи покладаються на ОСОБА_1 . 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, cуд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 09 лютого 2026 року у справі № 917/2162/25 змінити таким чином: 
- виключити з мотивувальної частини постанови Східного апеляційного господарського суду від 09 лютого 2026 року у справі № 917/2162/25 висновки про пропуск ОСОБА_1 строку на подання позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. В решті висновків мотивувальну частину постанови Східного апеляційного господарського суду від 09 лютого 2026 року у справі № 917/2162/25 залишити без змін;
- викласти резолютивну частину постанови Східного апеляційного господарського суду від 09 лютого 2026 року у справі № 917/2162/25 в такій редакції: 
« 1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 26.12.2025 у справі № 917/2162/25 змінити шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови. Резолютивну частину ухвали Господарського суду Полтавської області від 26.12.2025 у справі № 917/2162/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.»
3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець 

Судді О. Кролевець

В. Студенець