ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2026 року
м. Київ
справа № 990/233/24
провадження № 11-373заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Погрібного С. О.,
судді-доповідача Кривенди О. В.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Короля В. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. В., Пількова К. М., Стефанів Н. С., Ступак О. В., Ткача І. В.,
за участю:
секретаря судового засідання Біляр Л. В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представників позивача - адвокатів Ковальова Д. О. та Шестірікова В. В., 
представника відповідача - Белінської О. В.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу № 990/233/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 990/233/24 (судді Стеценко С. Г., Бевзенко В. М., Тацій Л. В., Шарапа В. М., Стародуб О. П.) і
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст та обґрунтування наведених у позовній заяві вимог
1. У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 20 червня 2024 року № 1911/0/15-24 «Про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Драбівського районного суду Черкаської області» (далі - Спірне рішення);
- зобов`язати ВРП повторно розглянути питання про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Драбівського районного суду Черкаської області.
2. Позовні вимоги обґрунтовані таким:
- згідно із положеннями законодавства «караним» у сенсі кваліфікаційного оцінювання за критерієм доброчесності є зазначення саме завідомо неправдивих відомостей кандидатом щодо себе у відповідних документах, тобто умисне з огляду на обізнаність про відповідні факти їх приховування або спотворення; однак у Спірному рішенні не наведено обставин, які свідчать про свідоме надання  ОСОБА_1 недостовірної інформації, і мотивів, з яких ВРП дійшла висновку про необґрунтованість його пояснень щодо неповідомлення ним про обставини притягнення до адміністративної відповідальності з об`єктивних причин і внаслідок спливу значного проміжку часу;
- висновок відповідача про те, що позивач приховав факт притягнення його до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованим та безпідставним, оскільки на момент заповнення анкет кандидата на посаду судді та подання їх до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) мала місце добросовісна помилка щодо подій 2011 року - позивач не пам`ятав про них. Також ця інформація була несподіваною для нього, що завадило відразу (на засіданні Ради 30 травня 2024 року) адекватно відреагувати на неї й указати достовірні обставини стосовно відповідного випадку у своєму житті;
- в основу свого рішення відповідач поклав лише пояснення позивача, надані ним під час засідання Ради 30 травня 2024 року, коли позивач не знав і не міг знати (внаслідок неповідомлення його у зв`язку з направленням відповідачем запиту про надання пояснень на неправильну електронну адресу) про існування в досьє інформації щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і не міг бути готовим надати відповідь на запитання щодо цієї події 13-річної давнини;
- при прийнятті Спірного рішення відповідач не приділив належної уваги доводам позивача щодо особливостей роботи людської пам`яті, в тому числі трансформації довготривалої пам`яті в контексті негативних спогадів та їх «змішування» з іншими спогадами із плином часу;
- Спірне рішення містить неточності та недостовірну інформацію, адже за результатами конкурсу ВККС рекомендовано ОСОБА_1 щодо призначення на посаду судді Драбівського районного суду Черкаської області, а не Господарського суду міста Києва, як указано відповідачем; крім того, зазначено, що 22 квітня 2011 року позивача визнано винним у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, однак згідно з постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 22 квітня 2011 року у справі № 3-1026/11 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.
3. Підсумовуючи, позивач стверджував, що Рада не врахувала всіх обставин, поняття і критеріїв доброчесності в національному законодавстві, не надала належної можливості підготувати пояснення та вжити заходів щодо з`ясування обставин минулого, не звернула уваги на надані в подальшому письмові та усні твердження, не врахувала особливостей (механізмів) роботи людської пом`яті, що в сукупності з незадовільною якістю прийнятого акта дає обґрунтовані сумніви в неупередженості ВРП щодо нього, тому Спірне рішення не відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та підлягає скасуванню.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
4. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 10 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовив.
5. Суд виходив з того, що Спірне рішення ухвалено повноважним складом ВРП та підписано всіма її членами, які брали участь у його ухваленні; Рада довела, а суд установив недоброчесну поведінку ОСОБА_1 щодо наведення недостовірних відомостей в анкетах кандидата на посаду судді та неповідомлення ВККС про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), а також заперечення ним факту притягнення його до адміністративної відповідальності у засіданні Ради 30 травня 2024 року та обставин накладення на нього адміністративного стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин, а також встановлення адміністративним судом у 2015 році порушень ОСОБА_1 пунктів 49.2, 49.18 статті 49 Податкового кодексу України та припинення підприємницької діяльності за позовом контролюючого органу, а тому висновки ВРП про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики, а також наявність обставин, які можуть вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з його призначенням на посаду судді, не є свавільними чи необґрунтованими і не виходять за межі виключної дискреції Ради оцінювати кандидатів.
6. Суд першої інстанції з`ясував, що Спірне рішення Рада ухвалила на підставі відомостей, які були отримані ВРП в передбаченому законом порядку й не були предметом розгляду ВККС, що за приписами статті 37 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон №1798-VIII) дозволяло відповідачу діяти саме у такий спосіб. Наведені ж у позовній заяві та надані у ході розгляду справи доводи ОСОБА_1 такого висновку не спростовують і не вказують на обґрунтованість його тверджень про порушення Радою вимог закону та його прав.
7. Щодо зазначення у Спірному рішенні про визнання позивача винним у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, а не про притягнення до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, як насправді згідно з постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 22 квітня 2011 року у справі № 3-1026/11, суд першої інстанції зазначив, що такі неточності з ознаками описки не змінюють суті та правильності прийнятого відповідачем рішення, у тому числі з огляду й на те, що стаття 130 КУпАП має назву «Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції», а відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на певний стан, прирівняна до керування у відповідному стані за змістом цієї статті. До того ж ухвалою від 22 серпня 2024 року № 1911/0/15-24 Рада виправила описку в абзаці другому на сторінці 3 Спірного рішення, замінивши слова «Господарського суду міста Києва» словами «Драбівського районного суду Черкаської області», а також описку в абзацах першому і четвертому на сторінці 5 та в абзаці першому на сторінці 7 Спірного рішення, замінивши слова «адміністративних справ» словами «справ про адміністративні правопорушення».
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
8.  ОСОБА_1 не погодився з ухваленим судом рішенням та 10 жовтня 2025 року направив до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове ? про задоволення позову.
9. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, зокрема, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не врахував висновків Верховного Суду з аналогічних правових питань, його висновки не відповідають обставинам справи, що в сукупності призвело до неправильного вирішення справи.
10. Наголошує, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення проігнорував доводи позивача щодо факту відсутності нормативно закріплених критеріїв доброчесності, які б зобов`язували його як кандидата на посаду судді засвідчити в анкеті всі обставини та події життя (в тому числі ті, що стосувались притягнення до відповідальності) за період більше 10 років тому, надавши власне визначення доброчесності.
11. У цьому сегменті доводить, що і на момент заповнення ним анкет кандидата на посаду судді, і на момент прийняття Спірного рішення не існувало жодних норм, які б визначали такий критерій доброчесності, як правильне зазначення відомостей про адміністративні правопорушення. Наголошує, що Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді) затверджені 17 грудня 2024 року рішенням ВРП № 3659/0/15-24, тобто після прийняття Спірного рішення, а тому не могли бути застосовані до нього.
12. З погляду скаржника, суд першої інстанції мав би зважити на значний проміжок часу, який минув із часу події притягнення до адміністративної відповідальності, та на відсутність обґрунтування в Спірному рішенні, на якій підставі Рада дійшла висновку, що він про неї мав пам`ятати.
13. На підтвердження мотивів, що особа зі спливом значного проміжку часу (13 років) могла забути певні події чи обставини, зазначає, що за положеннями статей 23, 39 КУпАП зі спливом одного року з моменту накладення адміністративного стягнення особа, за умови невчинення нею нового адміністративного правопорушення, вважається такою, яка не була піддана адміністративному стягненню. Оскільки із цього часу факт притягнення до адміністративної відповідальності не впливав жодним чином на статус особи, отже, не був жодною мірою значимим для неї, то міг бути витіснений з пам`яті під впливом більш важливих подій як у державі, так і в особистому житті.
14. Далі мовить, що в судовому рішенні суперечливими, невмотивованими і такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, є висновки щодо обов`язку кандидата на посаду судді засвідчити обставини, що стосуються його доброчесності, та відсутності обов`язку ВРП доводити умисел кандидата на приховування будь-яких фактів щодо себе. Вважає, що суд усупереч положенням статті 77 КАС України переклав на позивача обов`язок спростовувати сумніви у його доброчесності.
15. Зазначає, що Спірне рішення є найбільш суворим втручанням у професійні права кандидата та в його право на доступ до публічної служби. Суд першої інстанції не перевірив, чи відповідає таке втручання критеріям легітимної мети, необхідності та пропорційності, передбаченим статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та роз`ясненим у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема у справі «Fernandez Martinez v. Spain».
16. У цьому сегменті посилається на практику ЄСПЛ, яка неодноразово згадується і в рішеннях Великої Палати.
17. Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо заперечення позивачем факту притягнення його до адміністративної відповідальності, зазначає, що відеозаписами обох співбесід, а також матеріалами справи підтверджується, що він заперечував такий факт лише під час проведення першої співбесіди через те, що не пам`ятав про цю подію, яка сталася багато років тому, а питання було неочікуваним, він не підготував пояснення щодо неї, оскільки ВРП надіслала кандидату запит про необхідність надання ним пояснень щодо неї на неправильну електронну адресу і він такого запиту не отримав. Натомість під час другої співбесіди (20 червня 2024 року) він надав Раді чіткі обґрунтовані пояснення щодо події притягнення до адміністративної відповідальності та щодо своєї поведінки під час першої співбесіди, пояснивши її об`єктивним природним забуванням про цю подію внаслідок значного проміжку часу, що минув.
18. Щодо висновку суду першої інстанції в підпункті 4 пункту 68 оскаржуваного рішення про встановлення адміністративним судом у 2015 році порушень ОСОБА_1 пунктів 49.2, 49.18 статті 49 Податкового кодексу України та припинення підприємницької діяльності за позовом контролюючого органу зазначає, що таке обґрунтування законності Спірного рішення також не є належним, позаяк не відповідає обставинам справи, оскільки, як убачається з відеозаписів співбесід, він ще на першій співбесіді пояснив, що суд припинив його підприємницьку діяльність, бо в ідентифікаційному номері була помилка і сам позивач закрити таку діяльність об`єктивно не міг. Це підтверджується текстом відповідного судового рішення.
Позиція відповідача
19. У відзиві на апеляційну скаргу ВРП просить залишити її без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2025 року - без змін.
20. Покликаючись на законодавчо визначені повноваження, ВРП зазначає, що на неї покладено обов`язок з формування високопрофесійного корпусу суддів, представники якого мають викликати довіру у громадян. Рада зобов`язана перевірити дані, що характеризують особисті та моральні якості особи, яка претендує на посаду судді, репутація якої має бути бездоганною.ВРП має доволі широкі межі оцінки як у частині визначення конкретних обставин, які можуть вплинути на суспільну довіру до судової влади, так і щодо доброчесності та етичності кандидата. Однак такі широкі межі розсуду загалом відповідають завданню ВРП - формуванню доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів.
21. Навівши обставини, які лягли в основу Спірного рішення, Рада зазначає, що, керуючись власною оцінкою цих обставин та особистих якостей позивача, необхідністю відбору на посаду судді осіб із високими моральними та особистими якостями, ВРП дійшла висновку, що у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Драбівського районного суду Черкаської області на підставі рекомендації ВККС слід відмовити.
22. На переконання Ради, ухвалюючи Спірне рішення, вона діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, рішення прийнято з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано Раді. Рішення прийнято обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття, безсторонньо, добросовісно та розсудливо.
23. Наголошує, що при прийнятті Спірного рішення були враховані висновки Великої Палати, викладені в постановах від 10 листопада 2022 року у справі № 9901/355/21 та від 16 вересня 2021 року у справі № 9901/395/20.
24. ВРП вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Вказує, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення у цій справі, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає. 
25. У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Своє прохання мотивував аргументами та міркуваннями, подібними до наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
26. Позивач та його представники просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та мотивів.
Рух апеляційної скарги
27. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2025 року у справі № 990/233/24 визначено суддю-доповідача Стрелець Т. Г.
28. Велика Палата ухвалою від 16 жовтня 2025 року задовольнила заяву про самовідвід судді Стрелець Т. Г. та відвела її від участі в розгляді цієї справи.
29. 17 жовтня 2025 року розпорядженням першого заступника керівника Апарату Верховного Суду № 18/0/30-25 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 990/233/24 (провадження № 11-373заі25).
30. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2025 року суддею-доповідачем для розгляду апеляційної скарги у справі № 990/233/24 (провадження № 11-373заі25) визначено Кривенду О. В.
31. Велика Палата ухвалою від 23 жовтня 2025 року відкрила провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 990/233/24 за його позовом до ВРП про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
32. Ухвалою від 10 грудня 2025 року Велика Палата призначила справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи на 22 січня 2026 року.
33. 15 грудня 2025 року до Великої Палати через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому він просив суд здійснити апеляційний розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.
34. 11 січня 2026 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» ЄСІТС подав до Великої Палати заявупро вирішення клопотання від 15 грудня 2025 року про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін та про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
35. Велика Палата ухвалою від 22 січня 2026 року призначила справу № 990/233/24 до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи на 11 год 00 хв 26 березня 2026 року. Клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задовольнила.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції
36. ВККС рішенням від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 оголосила добір кандидатів на посаду судді місцевого суду з урахуванням 600 прогнозованих вакантних посад суддів місцевого суду.
37. До Комісії 19 травня 2017 року надійшла заява ОСОБА_1 про допуск до участі в доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду.
38. ВККС рішенням від 12 червня 2018 року № 265/дс-18 визнала позивача таким, що за результатами спеціальної перевірки відповідає установленим Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) вимогам до кандидата на посаду судді.
39. Рішенням Комісії від 01 серпня 2023 року № 45/зп-23 продовжено термін дії результатів кваліфікаційного іспиту кандидатів на посади суддів місцевих загального, адміністративного, господарського судів, визначено рейтинг кандидатів на посаду судді місцевого загального суду та затверджено резерв кандидатів на заміщення вакантних посад суддів. Зокрема, до резерву на заміщення вакантних посад суддів місцевого загального суду зараховано ОСОБА_1 , який за результатами кваліфікаційного іспиту набрав 169,875 бала та посів 236 позицію в рейтингу кандидатів на посаду судді місцевого загального суду.
40. ВККС рішенням від 01 грудня 2023 року № 17/дс-23 допустила ОСОБА_1 до участі в оголошеному ВККС 14 вересня 2023 року конкурсі на зайняття вакантних посад суддів місцевих загальних судів.
41. Своїм рішенням від 19 грудня 2023 року № 177/зп-23 Комісія затвердила та оприлюднила рейтинг учасників конкурсу на зайняття посад суддів місцевих загальних судів у межах конкурсу, оголошеного її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, зокрема визначила рейтинг кандидатів на посаду судді Драбівського районного суду Черкаської області, у якому ОСОБА_1 посів переможну позицію.
42. Рішенням від 08 лютого 2024 року № 133/дс-24 ВККС внесла рекомендацію Раді щодо призначення ОСОБА_1 на посаду судді Драбівського районного суду Черкаської області.
43. 20 червня 2024 року ВРП Спірним рішенням відмовила у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Драбівського районного суду Черкаської області.
44. Зі змісту вказаного рішення видно, що підставою для відмови у внесенні такого подання слугувало встановлення ВРП відомостей, які не були предметом розгляду ВККС та викликають обґрунтовані сумніви щодо відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності. Такі сумніви полягають у неповідомленні ОСОБА_1 . ВККС про факти порушення стосовно нього справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), заперечення цих фактів у засіданні Ради 30 травня 2024 року та обставин накладення адміністративного стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин; також враховано і встановлення адміністративним судом порушень ОСОБА_1 положень пунктів 49.2, 49.18 статті 49 Податкового кодексу України та припинення підприємницької діяльності за позовом контролюючого органу.
45. Оцінюючи такі факти та обставини, а також ураховуючи надані кандидатом пояснення щодо них, Рада зауважила, що отримана інформація свідчить про прояв недоброчесної поведінки у процедурі конкурсу на зайняття посади судді й намір приховати вказані обставини задля уникнення їх оцінки органом, уповноваженим на здійснення добору кандидатів на посаду судді вперше.
46. Підсумовуючи, ВРП дійшла висновку про невідповідність ОСОБА_1 як кандидата на посаду судді вимогам, передбаченим Конституцією України та Законом № 1402-VIII.
47. Не погоджуючись зі Спірним рішенням та викладеними у ньому висновками, вважаючи його протиправним, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновку суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
48. Заслухавши суддю-доповідача, аргументи сторін, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, Велика Палата дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
49. Відповідно до частин першої, третьої статті 127 Основного Закону України правосуддя здійснюють судді. На посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.
50. За частинами першою, другою статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП в порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
51. Якщо проаналізувати конституційні та законодавчі положення, які регламентують порядок добору кандидатів на посаду судді, то це поняття треба розуміти як процес забезпечення місцевих судів підготовленими, висококваліфікованими кадрами, а також як складний, поетапний, тривалий процес відбору та призначення високопрофесійних та високоморальних (гідних) кваліфікованих кандидатів на посаду суддів місцевих судів відповідно до національного законодавства та міжнародних стандартів.
52. Добір кандидатів на посади суддів неможливо провести без загальних засад чи принципів такого добору.
53. Варто визнати, що принципи формування суддівського корпусу є похідними від принципів функціонування судової влади і відображають основні засади процесу добору суддів як складової організації діяльності судової влади загалом.
54. Добір кандидатів на посаду судді повинен відповідати принципам справедливості, верховенства права, дотримання чого має унеможливити прояви свавілля і забезпечувати реалізацію основних прав та свобод; законності, незалежності, відкритості та публічності, доступності та безпосередності у процедурі добору, у зв`язку із чим, зокрема, ВККС і ВРП у межах своєї компетентності мають безпосередньо виявити належні теоретичні знання та рівень професійної підготовки кандидата на посаду судді, ступінь його готовності та здатності здійснювати правосуддя з питань юрисдикції відповідного суду, а також особисті, моральні якості кандидата.
55. Відповідно до частини першої статті 80 Закону № 1402-VIII призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання ВРП, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів.
56. За змістом частини першої статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
57. Законом України від 09 грудня 2023 року № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» розділ ІV «Порядок зайняття посади судді» Закону № 1402-VIII викладено в новій редакції.
58. Відповідно до частини другої статті 79-6 Закону № 1402-VIII ВРП відмовляє у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду виключно з таких підстав:
1) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням;
2) порушення визначеного законом порядку призначення на посаду судді.
59. Підстави, вказані в пункті 1 цієї частини, ВРП визначає, керуючись власною оцінкою обставин, пов`язаних із кандидатом на посаду судді, та його особистих якостей.
60. За цим Законом ВРП уповноважена відповідно до рекомендації ВККС розглянути питання про призначення кандидата на посаду судді та вносити в разі прийняття позитивного рішення подання главі держави про призначення кандидата на посаду судді. Основою позитивного рішення для подання про призначення кандидата на посаду судді є результат проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді.
61. Порядок розгляду ВРП рекомендації ВККС установлений у статті 36 Закону
№ 1798-VIII. Зокрема, за частинами другою - п`ятою цієї статті Рада ухвалює рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації Комісії, до якої обов`язково додається особова справа (досьє) кандидата на посаду судді. За результатами попереднього розгляду доповідач складає висновок щодо можливості призначення судді на посаду та виносить такий висновок на розгляд ВРП. На засіданні Ради кандидатура на посаду судді розглядається після доповіді члена ВРП, який визначений доповідачем у цій справі. Кандидат на посаду судді, стосовно якого розглядається питання щодо внесення подання про призначення судді на посаду, запрошується на засідання ВРП у порядку, визначеному цим Законом. Неявка кандидата на посаду судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
62. Згідно із частинами першою - четвертою статті 37 цього Закону рішення щодо кандидата на посаду судді ухвалюється на засіданні ВРП. Засідання Ради у пленарному складі, на якому розглядається питання щодо внесення подання про призначення судді на посаду, є повноважним, якщо в ньому бере участь не менше чотирнадцяти її членів. Рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду вважається ухваленим, якщо за нього проголосувало не менше чотирнадцяти членів ВРП. Якщо за рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду проголосувало менше чотирнадцяти членів ВРП, вважається, що Рада ухвалила рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду.
63. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 37 Закону № 1798-VIII ВРП може ухвалити рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду відповідно до пункту 1 частини дев`ятнадцятої статті 79 Закону № 1402-VIII тільки на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані ВРП в передбаченому законом порядку, якщо:
1) такі відомості не були предметом розгляду ВККС;
2) ВККС не дала належної оцінки таким відомостям у межах процедури кваліфікаційного оцінювання щодо відповідного кандидата.
64. Із цих положень випливає, що ВРП може заново оцінити кандидата на посаду судді та дійти іншого висновку, ніж ВККС. Хоча рекомендація Комісії спирається винятково на об`єктивні критерії, ВРП може не погодитися з нею (Комісією) тільки з підстав, передбачених законом (частина четверта статті 37 Закону № 1798-VIII, частина друга статті 79-6 Закону № 1402-VIII).
65. Також зі змісту наведених положень слідує, що прозоре і публічне проведення кваліфікаційного оцінювання передбачає активну і безпосередню участь кандидата на посаду судді, право на пояснення і спростування будь-якої інформації, яка може негативно вплинути на оцінку його ділових, професійних, морально-етичних якостей як претендента на набуття статусу судді.
66. Запровадження підстав, за яких ВРП може не погодитися з рекомендацією ВККС і навести свої причини відмови внести Президентові України подання про призначення на посаду судді, має на меті запобігти чи стати пересторогою для ухвалення ВРП свавільних рішень.
67. З оцінки основних правил та мети положень пункту 1 частини другої статті 79?6 Закону № 1402-VIII можна презюмувати, що зазначені у цьому пункті підстави повинні бути об`єктивними, реальними, вагомими (істотними), дієвими і негативними настільки, щоб засумніватися у відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики, або повинні містити в собі властивості (ознаки), які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням. Такими підставами можуть бути будь-які фактори, явища, події об`єктивної дійсності, що містять ознаки (властивості), які характеризують чи виділяють кандидата на посаду судді як постать, що не відповідає якимсь певним «еталонним» критеріям доброчесності та професійної етики, яким повинен відповідати суддя як носій влади. Інакше кажучи, це мають бути фактори, які не відповідають неофіційній, ментальній, основаній на традиціях (звичаях) системі уявлень, норм та оцінок, що регулює поведінку людей у суспільстві, не схвалюються на колективно підсвідомому рівні більшістю суспільства, практична реалізація яких (доброчесності чи професійної етики) забезпечується громадським осудом. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати від 10 листопада 2022 року у справі № 9901/355/21 (провадження № 11-96заі22).
68. Як установив суд першої інстанції та видно зі Спірного рішення, у справі, що розглядається, ВРП виявила обставини, які не були предметом розгляду ВККС, а також установила наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.
69. Як відомо, ВРП констатувала наявність обґрунтованого сумніву у відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики на підставі: 1) недотримання кандидатом обов`язку щодо надання правдивих і точних, повних і достовірних відомостей; 2) неповідомлення ОСОБА_1 ВККС у підписаних ним анкетах кандидата на посаду судді від 11 травня 2017 року, 12 липня 2019 року, 03 вересня 2019 року та 03 жовтня 2023 року, а саме в розділах 6, 8 «Відомості про притягнення до юридичної відповідальності», про факти порушення стосовно нього справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння); 3) заперечення ОСОБА_1 факту притягнення його до адміністративної відповідальності у засіданні Ради 30 травня 2024 року та обставин накладення на нього адміністративного стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин; 4) встановлення адміністративним судом у 2015 році порушень ОСОБА_1 пунктів 49.2, 49.18 статті 49 Податкового кодексу України та припинення підприємницької діяльності за позовом контролюючого органу.
70. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини, які ВРП поклала в основу оскаржуваного рішення про відмову внести Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді, є реальними, вони не є надуманими чи формальними. ВРП здобула і використала ці обставини в межах процедури добору, виявила і дослідила їх до ухвалення Спірного рішення. Обставини, які вона встановила і які викликали сумніви щодо доброчесності, доведено до відома позивача. Рада ухвалила відповідне рішення з урахуванням пояснень позивача, у якому виклала аргументи, з яких слідують підстави і мотиви рішення про відмову внести кандидатуру позивача на призначення на посаду судді. Рішення ухвалено повноважним складом ВРП.
71. У справі, що розглядається, ВРП склала і сформулювала свій висновок про неможливість рекомендувати ОСОБА_1 на посаду судді на підставі власної оцінки інформації про кандидата на посаду судді та його поведінки, які були встановлені до ухвалення відповідного рішення, у межах наданих їй законом повноважень.
72. Це рішення не видається і не є незаконним, надмірно формальним, свавільним, явно несправедливим, дискримінаційним, номінальним, декларативним чи таким, що містить істотні порушення здійснення процедури добору кандидатів на посаду судді, зокрема й права останніх бути почутими, за яких воно не може залишатися в силі.
73. Отже, в обсязі встановлених у цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин Велика Палата висновує, що Спірне рішення відповідає критеріям обґрунтованості, безсторонності та розсудливості, визначеним статтею 2 КАС України.
74. Велика Палата відхиляє доводи апеляційної скарги щодо браку затверджених Єдиних показників оцінки доброчесності та професійної етики, оскільки відсутність таких показників на момент проведення співбесіди не обмежувала повноважень Ради оцінювати відповідність кандидата критеріям доброчесності та професійної етики на підставі загальних принципів та критеріїв, сформульованих законодавцем безпосередньо в Законі № 1402-VIII та усталених у практиці Ради.
75. Як слушно зауважив суд першої інстанції з покликанням на практику Великої Палати, критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль відіграє судова влада у становленні правової держави. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу суддів, запорукою формування довіри народу до суддів та судової влади в цілому.
76. Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності судді, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах об`єктивного ставлення до сторін у справах та чесності у способі власного життя, виконанні своїх обов`язків та здійсненні правосуддя.
77. Авторитет і довіра до судової влади формуються залежно від персонального складу судів, від осіб, які обіймають посади суддів та формують суддівський корпус. Саме тому важливо, щоб кандидат на посаду судді, як і суддя, не допускав будь-якої неналежної (недоброчесної, неетичної) поведінки як у професійній діяльності, так і в особистому житті, яка може поставити під сумнів відповідність кандидата критерію доброчесності, що негативно вплине на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.
78. В аспекті наведеного нормативного регулювання ВРП відповідно до свого статусу, повноважень, встановленого законом порядку, мети і завдань, які перед нею стоять, вільна у виборі будь-яких об`єктивно спроможних підстав для відмови внести Президентові України подання призначити кандидата на посаду судді. Керуючись власною оцінкою цих підстав, Рада вправі засумніватися у відповідності судді чи кандидата на посаду судді критеріям та умовам, за яких можливе внесення подання про призначення на посаду судді.
79. У Спірному рішенні Рада з наведенням відповідного обґрунтування зазначила, що оцінила обставини неповідомлення ОСОБА_1 ВККС у підписаних ним анкетах кандидата на посаду судді від 11 травня 2017 року, 12 липня 2019 року, 03 вересня 2019 року та 03 жовтня 2023 року, а саме в розділах 6, 8 «Відомості про притягнення до юридичної відповідальності», про факти порушення стосовно нього справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), заперечення ОСОБА_1 факту притягнення його до адміністративної відповідальності у засіданні Ради 30 травня 2024 року та обставин накладення на нього адміністративного стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин, встановлення адміністративним судом у 2015 році порушень ОСОБА_1 пунктів 49.2, 49.18 статті 49 Податкового кодексу України та припинення підприємницької діяльності за позовом контролюючого органу. У цих діях кандидата на посаду судді ВРП побачила ознаки недоброчесної поведінки у процедурі конкурсу на зайняття посади судді, намір останнього приховати окреслені обставини задля уникнення їх оцінки органом, уповноваженим на здійснення добору кандидатів на посаду судді вперше.
80. Як видно зі змісту Спірного рішення, ВРП врахувала пояснення ОСОБА_1 щодо обставин згаданих інцидентів.
81. Заглиблюючись у юридичну природу обставин, на підставі яких ВРП відмовила в рекомендації Президенту України кандидатури ОСОБА_1 для призначення його суддею, слід зазначити, що Рада з`ясувала, що позивач не повідомив ВККС, що відповідно до постанови Придніпровського районного суду міста Черкаси від 22 квітня 2011 року у справі № 3-1026/11 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП (керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння); притягнуто до адміністративної відповідальності у виді громадських робіт. У зазначеній постанові, яка не оскаржена та набрала законної сили, вказано, що ОСОБА_1 в судове засідання, яке відбулося 22 квітня 2011 року, з`явився, вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, а також просив суд суворо не карати його та не позбавляти права керування транспортними засобами.
82. За змістом розділу 6 «Відомості про притягнення до юридичної відповідальності» анкети кандидата на посаду судді, форма якої затверджена ВККС як додаток 4 до Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням Комісії від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16 (далі - Положення № 141/зп-16), яка подається кандидатами на посаду судді, зарахованими до резерву на заміщення вакантних посад суддів для участі у конкурсі, у пункті 4 цього розділу зазначаються відомості про притягнення кандидата до адміністративної відповідальності. При цьому кандидат має зазначити усі випадки притягнення його до адміністративної відповідальності із вказівкою про орган, який порушив адміністративне провадження, підстави притягнення, дату і зміст рішення за результатами його розгляду, інформацію про його оскарження та скасування, а також відомості щодо зняття адміністративного стягнення.
83. Однак у пункті 4 розділу 8 анкети кандидата на посаду судді, поданої ОСОБА_1 11 травня 2017 року, та пункті 4 розділу 6 анкет кандидата на посаду судді, поданих ОСОБА_1 12 липня 2019 року, 03 вересня 2019 року та 03 жовтня 2023 року до ВККС, на запитання «Вкажіть, чи притягувались Ви до адміністративної відповідальності» позивач зазначив «Не притягувався» та «Ні» відповідно.
84. Як убачається з матеріалів справи, в ході дослідження технічної фіксації засідань Ради від 30 травня та 20 червня 2024 року стосовно розгляду матеріалів щодо внесення подання Президенту України про призначення на посаду судді ОСОБА_1 суд установив, що 30 травня 2024 року на засіданні ВРП ОСОБА_1 на запитання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП пояснив, що у 2011 році мало місце зупинення його працівниками Державної автомобільної інспекції лише за перевищення швидкості. Зі слів позивача, про постанову, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП, йому стало відомо від секретаря судового засідання через 1,5-2 роки після її ухвалення. Також ОСОБА_1 заперечував факт накладення на нього адміністративного стягнення у виді громадських робіт. Однак уже на засіданні Ради 20 червня 2024 року ОСОБА_1 пояснив указані обставини тим, що притягнення до адміністративної відповідальності відбувалося ще у 2011 році, тому він про ці обставини не пам`ятав. Визнання вини та підписання протоколу від 02 квітня 2011 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, було спрямоване на збереження часу на доставку дитини із зубним болем до стоматолога.
85. Велика Палата погоджується з висновками суду першої інстанції та ВРП, що позивач, маючи можливість та обов`язок як доброчесна особа інформувати Раду про факт притягнення його до адміністративної відповідальності, який не був відображений в анкетах кандидата на посаду судді, відповідної інформації щодо себе на засіданні Ради 30 травня 2024 року не повідомив. Такого роду розбіжності не можуть свідчити на користь кандидата на посаду судді. Вони радше констатують намагання позивача приховати сам факт його дотичності до конкретної справи про адміністративне правопорушення.
86. Слід зазначити, що відповідно до Положення № 141/зп-16 принципами проведення конкурсу є справедливість, законність, публічність, прозорість, відкритість і рівність умов для його учасників, об`єктивність, неупередженість та повага до прав людини.
87. Відповідно до пункту 3.6 розділу 3 указаного Положення інформація, яка міститься в документах (матеріалах), що подаються кандидатом для участі в конкурсі, має бути правдивою, точною, повною, актуальною і достовірною.
88. Доводи апелянта щодо значного проміжку часу, який минув з моменту події притягнення його до адміністративної відповідальності, що вплинуло на витіснення з пам`яті цього факту та мало б бути враховано Радою при прийнятті Спірного рішення та судом першої інстанції при перевірці цього рішення, були в полі зору цього суду, який слушно зауважив, що на час подання ОСОБА_1 анкет кандидата на посаду судді вищезгаданий факт притягнення його до адміністративної відповідальності вже існував, він стосується події у його житті, про яку він з точки зору об`єктивного зовнішнього спостерігача не міг не знати. Очевидно, що така подія не могла не спричинити сильних емоційних переживань у позивача та залишити слід у його пам`яті. Більше того, у професійній діяльності позивача як юриста та особи, яка прагне до зайняття посади судді й здійснення правосуддя, пам`ять має велике значення і повинна відрізнятися достатнім об`ємом, міцністю запам`ятовування, точністю відтворення отриманої інформації, високою мобілізаційною готовністю пригадувати необхідні відомості і факти в потрібний момент. Це власне презюмується. Відтак очевидно, що посада судді та рівень відповідальності особи, що обіймає таку посаду, не повинні припускати механізму роботи пам`яті людини (високої вірогідності незапам`ятовування негативних подій зі спливом часу), на якому наполягав позивач у ході розгляду справи, тому відповідні доводи останнього із цього приводу не є переконливими.
89. Доводи апелянта про те, що ще на першій співбесіді він пояснив, що суд припинив його підприємницьку діяльність, оскільки в ідентифікаційному номері була помилка і сам позивач закрити таку діяльність об`єктивно не міг, якими він спростовує зазначення в Спірному рішенні факту встановлення адміністративним судом у 2015 році порушень ОСОБА_1 пунктів 49.2, 49.18 статті 49 Податкового кодексу України та припинення підприємницької діяльності за позовом контролюючого органу, є непереконливими, адже вони не спростовують наявності цієї обставини.
90. Отже, відомості, покладені в основу відмови внести подання, у своїй сукупності дозволяли ВРП визнати кандидатуру позивача такою, що за виявленими в них значеннєвими властивостями не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики.
91. Щодо доводів ОСОБА_1 про порушення його права на повагу до приватного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції, слід зазначити таке.
92. Відповідно до практики ЄСПЛ приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, зокрема стосунків професійного або ділового характеру (рішення від 07 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (С. v. Belgium), заява № 21794/93, пункт 25). Обмеження, накладені на доступ до професії, визнані цим судом такими, що впливають на приватне життя (рішення від 27 липня 2004 року у справі «Сідабрас та Джяутас проти Литви» (Sidabras and Dziautas v. Lithuania), заяви № 55480/00 та № 59330/00, пункт 47).
93. Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. Тож такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами [рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» (Kraska v. Switzerland)].
94. У цій справі позивач оскаржує рішення ВРП про відмову у внесенні Президентові України подання про його призначення на посаду судді. Відповідно оспорюване позивачем рішення безпосередньо зачіпає його право на повагу до приватного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції, в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру.
95. Водночас втручання у право на повагу до приватного життя є таким, що порушує статтю 8 Конвенції, якщо воно не є виправданим за пунктом 2 цієї статті як таке, що було здійснене «згідно із законом», переслідує одну або декілька законних цілей, перелічених у ньому, і є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення цієї цілі / цих цілей.
96. У розглядуваній справі Велика Палата констатує, що втручання Спірним рішенням у гарантоване статтею 8 Конвенції право позивача на повагу до особистого життя в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру було необхідним і пропорційним, оскільки сталося з належним з`ясуванням та обґрунтуванням підстав, мотивоване належним чином з наданням оцінки поясненням кандидата на посаду судді.
97. Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
98. Суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ВРП, ухвалюючи Спірне рішення, діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
99. Підсумовуючи викладене, оцінивши обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів, наведених в апеляційній скарзі, Велика Палата висновує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду скарги
100. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
101. На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
102. Оскільки суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 243, 266, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА :
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 990/233/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Головуючий  С. О. Погрібний 
Суддя-доповідач О. В. Кривенда 
Судді:  О. О. Банасько М. В. Мазур
О. В. Білоконь Н. В. Мартинюк
О. Л. Булейко К. М. Пільков
І. А. Воробйова Н. С. Стефанів
М. М. Гімон О. В. Ступак
О. А. Губська І. В. Ткач
В. В. Король