ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/347/26 Справа № 932/3615/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Агєєва О.В.,
суддів:        Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №932/3615/23 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Кудрявцевої Т.О.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 22 січня 2022 року ним помилково були перераховані на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 84573,48 грн., що підтверджується квитанцією від 11 січня 2022 року. В призначенні платежу помилково зазначено про те, що оплата здійснювалась по договору № 00169349-Г, оскільки між ним та відповідачем жодних договорів не укладалось. 
При цьому, жодних грошових зобов`язань між ним та відповідачем немає, тому відповідач набув 84 573,48 грн. без достатньої правової підстави і повинен повернути йому вказану суму, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України.
У зв`язку з чим просив суд стягнути з КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради суму в розмірі 84 573,48 грн., які були помилкова перераховані ним на рахунок відповідача. 

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради про стягнення грошових коштів. Витрати по справі віднесено за рахунок позивача.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не звертався до директора КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради із заявою про те, в якій просив перераховані ним 11 січня 2022 року на рахунок КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради кошти в розмірі 84573,48 грн. зарахувати як оплату по рахункам від №К-00169349 від 04 серпня 2021 року; №К-00172678 від 31 серпня 2021 року; №К-00174424 від 30 вересня 2021 року; №К-00175609 від 31 жовтня 2021 року; №К-00176858 від 30 листопада 2021 року; №К-00177853 від 31 грудня 2021 року, які були виставлені на підставі актів комісійного обстеження території міста щодо проведення земельних робіт для розміщення огорожі за адресою: м. Дніпро, вул. Давидова, 58-Б.
Посилання суду на те, що він здійснив цю оплату як уповноважена на те особа відповідно до Статуту церкви, керівником якої є, не підтверджується жодними доказами, а кошти, як вбачається з дублікату квитанції від 11 січня 2022 року, яка міститься у матеріалах справи, були перераховані ним як фізичною особою, а не від імені Церкви. 
Вказує, що посилання суду на те, що в позовній заяві зазначено, що 22 січня 2022 року мною помилково були перераховані на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 84573,48 грн., проте здійснення такого перерахування саме у зазначену дату ніякими доказами позивачем не підтверджена, то це звичайна арифметична помилка, що є очевидним, оскільки в матеріалах справи є квитанція, з якої вбачається, що дата перерахування коштів відбулась 11 січня 2022 року, а вказана обставина не могла бути підставою для відмови у позові. 
Зазначає, що він дійсно є пастором Церкви і у Церкви були певні проблеми з відповідачем, але, претензії у відповідача були саме до Церкви, а не до нього як фізичної особи, і у Церкви є власний рахунок, а тому, в даному випадку, відповідач отримав гроші від нього як фізичної особи безпідставно, жодних договорів з відповідачем він не підписував ані як від себе особисто, ані від імені Церкви. 
Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції в оскарженому судовому рішенні містяться посилання на сумнівні докази, які є неналежними. 
Судом першої інстанції неправильно була застосована ст. 1212 ЦК України. 
Справу розглянуто неповноважним складом суду. 
У зв`язку з чим просив суд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, відповідно до дубліката квитанції до платіжної інструкції 0.0.2411224410.1 від 11 січня 2022 року відправником зазначено ОСОБА_1 , отримувачем Управління контролю за благоустроєм міста, сума сплачених коштів - 84 573,48 грн., призначення зазначено: оплата по договору № 00169349-Г.
З матеріалів справи вбачається, що наприкінці липня 2021 року під час проведення перевірки уповноваженими на те органами відповідача щодо використання об`єктів благоустрою міста було виявлено у районі будинку АДРЕСА_1 проведення земляних робіт з улаштування на міській території за межами існуючої огорожі ще однієї огорожі, (без жодного документа на користування земельною ділянкою, без дозвільних документів на проведення робіт по улаштуванню цієї огорожі).
Вказане підтверджується Актом комісійного обстеження території (фіксації погіршення існуючого стану та/або змінення об`єкта благоустрою міста) №1095/224 від 30 липня 2021 року, Актом комісійного обстеження території (фіксації погіршення існуючого стану та/або змінення об`єкта благоустрою міста) №1127/231 від 31 серпня 2021 року, Актом комісійного обстеження території (фіксації погіршення існуючого стану та/або змінення об`єкта благоустрою міста) №1157/243 від 30 вересня 2021 року, Актом комісійного обстеження території (фіксації погіршення існуючого стану та/або змінення об`єкта благоустрою міста) №1186/250 від 29 жовтня 2021 року, Актом комісійного обстеження території (фіксації погіршення існуючого стану та/або змінення об`єкта благоустрою міста) №1218/249 від 30 листопада 2021 року, Актом комісійного обстеження території (фіксації погіршення існуючого стану та/або змінення об`єкта благоустрою міста) №1249/270 від 31 грудня 2021 року.
Вказані Акти оформлені відповідно до пункту 12.1 Порядку здійснення заходів з контролю за утриманням у належному стані, збереженням, відновленням та упорядкуванням об`єктів благоустрою міста Дніпра з урахуванням особливостей їх використання, затвердженого рішенням міської ради від 27 червня 2012 року №26/25.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за адресою м. Дніпро, вул. Давидова (нова назва – Карла Роде), буд. 58 Б знаходиться Релігійна організація «Релігійна громада «Євангельська християнська церква «Божий ковчег», ЄДРПОУ 42683305, керівником якої є Мнацаканян Г.М., який є позивачем у цій справі.
Відповідно до Протоколу засновників релігійної громади №1 від 30 версеня 2018 року ОСОБА_1 обрано пастором та затверджено у складі одним із засновником Релігійної організації «Релігійна громада «Євангельська християнська церква «Божий ковчег».
Із вказаних вище Актів комісійного обстеження території вбачається, що при виявлені КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради проведення земляних робіт з улаштування на міській території огорожі на місці був присутній ОСОБА_2 , який також засновником вказаної Релігійної організації, якого як представника цієї організації зафіксовано у актах комісійного обстеження території (фіксації погіршення існуючого стану та/або змінення об`єкта благоустрою міста).
Для стягнення плати за тимчасове погіршення існуючого стану та/або змінення об`єктів благоустрою міста щодо проведення земляних робіт на міській території було виставлено на підставі актів комісійного обстеження наступні рахунки: №К-00169349 від 04 серпня 2021 року на суму 14095,58 грн.; №К-00172678 від 31 серпян 2021 року на суму 14095,58 грн.; №К-00174424 від 30 вересня 2021 року на суму 14095,58 грн.; №К-00175609 від 31 жовтня 2021 року на суму 14095,58 грн.; №К-00176858 від 30 листопада 2021 року на суму 14095,58 грн.; №К-00177853 від 31 грудня 2021 року на суму 14095,58 грн., а всього на суму 84573,48 грн., тобто на таку саму суму, яку заявляє до стягнення з відповідача позивач як помилково перераховану.
Відповідно до п.6.21.1 Статуту Релігійної організації «Релігійна громада «Євангельська християнська церква «Божий ковчег» Пастор (а саме Мнацаканян Г.М.) діє без доручення (довіреності) від імені Помісної Церкви та представляє її інтереси у відносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, релігійними громадами (Церквами) та релігійними організаціями, іншими юридичними особами та громадянами, у тому числі з міжнародними.
Згідно Статуту організації саме ОСОБА_1 розпоряджається коштами Помісної церкви, забезпечує сплату її платежів, виконує інші обов`язки та вирішує інші питання, пов`язані з діяльністю Помісної церкви.
Представник відповідача стверджує, позивачем було сплачено шість вищевказаних рахунків, які були виставлені на підставі актів комісійного обстеження за погіршення існуючого стану та/або змінення об`єктів благоустрою міста щодо проведення земляних робіт на міській території за адресою розміщення Помісної церкви, керівником, пастором, засновником та уповноваженим на сплату платежів, якої він є. З отриманих відповідачем коштів сплачено податки відповідно до чинного законодавства, також сплачено 15% до загального фонду міського бюджету та 60% відраховано до цільового фонду міської ради, як того вимагає п.11.8 Порядку.
11 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувсь до директора КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради із заявою, в якій просив перераховані ним 11 січня 2022 року на рахунок КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради кошти в розмірі 84573,48 грн. зарахувати як оплату по рахункам від №К-00169349 від 04 серпня 2021 року; №К-00172678 від 31 серпня 2021 року; №К-00174424 від 30 вересня 2021 року; №К-00175609 від 31 жовтня 2021 року; №К-00176858 від 30 листопада 2021 року; №К-00177853 від 31 грудня 2021 року, які були виставлені на підставі актів комісійного обстеження території міста щодо проведення земельних робіт для розміщення огорожі за адресою АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки плата у сумі 84573,48 грн. передбачена вищевказаним Порядком та наданими рахунками, і ОСОБА_1 здійснив цю оплату як уповноважена на те особа, відповідно до Статуту зазначеної організації, керівником якої він є, а доказів зворотного суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
До таких висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22).
Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Звернувшись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що 22 січня 2022 року ним помилково були перераховані на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 84573,48 грн., що підтверджується квитанцією від 11 січня 2022 року. При цьому, жодних грошових зобов`язань між ним та відповідачем немає, тому відповідач набув 84573,48 грн. без достатньої правової підстави і повинен повернути йому вказану суму; в призначенні платежу помилково зазначено про те, що оплата здійснювалась по договору № 00169349-Г, оскільки між ним та відповідачем жодних договорів не укладалось.

Положеннями ст. ст.12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У розумінні положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, наприкінці липня 2021 року представниками відповідача була проведена перевірки використання об`єктів благоустрою міста та було виявлено у районі будинку АДРЕСА_1 проведення земляних робіт з улаштування на міській території за межами існуючої огорожі ще однієї огорожі, (без жодного документа на користування земельною ділянкою, без дозвільних документів на проведення робіт по улаштуванню цієї огорожі).
У зв`язку з чим були складені Акти комісійного обстеження території (фіксації погіршення існуючого стану та/або змінення об`єкта благоустрою міста) №1095/224 від 30 липня 2021 року, №1127/231 від 31 серпня 2021 року, №1157/243 від 30 вересня 2021 року, №1186/250 від 29 жовтня 2021 року, №1218/249 від 30 листопада 2021 року, №1249/270 від 31 грудня 2021 року.
Відповідно до дубліката квитанції до платіжної інструкції 0.0.2411224410.1 від 11 січня 2022 року відправником зазначено ОСОБА_1 , отримувачем Управління контролю за благоустроєм міста, сума сплачених коштів - 84 573,48 грн., призначення зазначено: оплата по договору № 00169349-Г.
11 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувсь до директора КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради із заявою, в якій просив перераховані ним 11 січня 2022 року на рахунок КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради кошти в розмірі 84573,48 грн. зарахувати як оплату по рахункам від №К-00169349 від 04 серпня 2021 року; №К-00172678 від 31 серпня 2021 року; №К-00174424 від 30 вересня 2021 року; №К-00175609 від 31 жовтня 2021 року; №К-00176858 від 30 листопада 2021 року; №К-00177853 від 31 грудня 2021 року, які були виставлені на підставі актів комісійного обстеження території міста щодо проведення земельних робіт для розміщення огорожі за адресою АДРЕСА_2 .
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки плата передбачена регуляторними актами, яку здійснив ОСОБА_1 як уповноважена на те особа, не має відношення до майна, про яке йдеться у ст. 1212 ЦК України.
Також, матеріали справи не місять доказів того, що позивачем у встановленому чинним законодавством порядку були оскаржені дії відповідача щодо складання Актів комісійного обстеження території, або інших дій, пов`язаних з вказаним обстеженням, а також нарахуванням плати за тимчасове погіршення існуючого стану та/або змінення об`єктів благоустрою міста щодо проведення земляних робіт на міській території.

Посилання в апеляційній скарзі про доведеність позовних вимог спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги, що оскаржене рішення суду від 07 квітня 2025 року було ухвалено неповноважним складом суду з тих підстав, що до Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду надіслане 09 травня 2025 року, тоді як квітні 2025 року суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцева Т.О., яка розглядала справу, звільнена у відставку, є необґрунтованими, оскільки згідно правового висновку Верховного Суду у справі №907/421/24, якщо суддя на момент надсилання до ЄДРСР судового рішення втратив можливість підписання його власним КЕП, голова суду може уповноважити іншу особу на підписання.
Доводи апеляційної скарги суд відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, пов`язані з незгодою з висновками суду першої інстанції і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існуютьу державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року у цивільній справі №932/3615/23 — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2026 року.

Судді: