Справа № 464/9223/25
пр.№ 2/464/697/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:    
головуючої – судді - БЕСПАЛЬОК О.А.
секретар судового засідання - БРИНОШ А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в її інтересах та інтересах її малолітнього сина ОСОБА_4 , з участю третіх осіб департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово експлуатаційного підприєства «СТИМУЛ – СИХІВ», органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в її інтересах та інтересах її малолітнього сина ОСОБА_8 , з участю третіх осіб департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, ТОВ «ЖЕО «Стимул – Сихів», відділу у справах дітей Сихівського району управління «Служби у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позову покликається на те, що на квартиру  АДРЕСА_1 був виданий ордер №4 від 10 січня 1990 року йому як основному квартиронаймачу та на його сім`ю у складі дружини – ОСОБА_9 та синів: ОСОБА_6 , ОСОБА_10 . Крім того, у спірній квартирі зареєстровані його донька ОСОБА_7 та її син, його онук ОСОБА_8 . Зазначає, що у спірній квартирі мешкає лише з дружиною, інші фактично зареєстровані, однак не проживають у такій. Син ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі з 2013 року, а донька з онуком на початку повномаштабного вторгнення емігрували на постійне місце проживання до Канади. Йому важко з дружиною самостійно оплачувати комунальні послуги, через реєстрацію дітей та онука відмовляють у призначенні субсидії, фактична реєстрація створює йому, як основному квартиронаймачу, перешкоди у користуванні квартирою. Просить позов задоволити.
Позивач ОСОБА_5 та його представник Секретар О.Л. в останнє судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, винести рішення на підставі наявних доказів у справі. Просили позов задоволити. 
Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та представник третьої особи департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради в судові засідання неодноразово не з`являлись, про причини неявки суд не повідомили. Відповідачі не скористались правом на подання відзиву. 
Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради подав висновок про недоцільність визнання малолітнього ОСОБА_12 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Просили проводити розгляд справи у їх відсутності.
Ухвалою суду від 19 січня 2026 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено таку до розгляду на 02 лютого 2026 року. 
02 лютого 2026 року в судовому засіданні оголошено перерву до 19 лютого 2026 року, у зв`язку з неявкою відповідачів та третіх осіб у судове засідання.
19 лютого 2026 року у судовому засіданні продовжено перерву 09 год. 30 хв. 02 березня 2026 року, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, заявлене клопотання представника позивача про продовження в судовому засіданні перерви. Ухвалою суду замінено третю особу відділ у справах дітей Сихівського району управління «Служби у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради.
02 березня 2026 року в судовому засіданні оголошено перерву до 12 березня 2026 року за клопотанням представника третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації для надання можливості для підготовки висновку щодо малолітнього ОСОБА_12 
12 березня 2026 року за клопотанням органу опіки та піклування продовжено в судовому засіданні перерву до 19 березня 2026 року, оскільки 12 березня 2026 року засідала комісія по розгляду зазначеного питання.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до наступного висновку. 
За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У відповідності до ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Підставою для вселення у квартиру АДРЕСА_1 є виданий 10 січня 1990 року Львівським домобудіним комбінатом ордер №4 на житлову площу в гуртожитку на сім`ю ОСОБА_5 – основний квартиронаймач, ОСОБА_9 – дружину, ОСОБА_6 – сина, ОСОБА_10 – сина (а.с.14).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_13 10 листопада 2018 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 та змінила прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_15 (а.с.12 зв.).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сім`ї ОСОБА_15 народився син ОСОБА_12 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане 10 грудня 2020 року Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с.13).
З відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №205518, виданої 28 жовтня 2025 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 5 осіб.
За відомостями відділу обліку та моніторингу інформацій про реєстрацію місця проживання Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані у спірній квартирі (а.с.33,34).
Як убачається з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2360331 від 19 лютого 2026 року малолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований у вкартирі АДРЕСА_1 .
ТОВ ЖЕО «Стимул Сихів» складено акти 13 лютого, 02 березня 2013 року, 09 жовтня 2017 року, 20 квітня 2016 року щодо факту не проживання ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.16-19).
21 жовтня 2025 року ТОВ ЖЕО «Стимул Сихів» зафіксовано актом факт непроживання ОСОБА_6 , 1981 року народження, ОСОБА_7 , 1995 року народження, ОСОБА_12 , 2020 року народження, у спірній квартирі (а.с.20). 
Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі з 2013 року. ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_12 не проживають у квартирі з часу еміграції до Канади, а саме з 22 грудня 2021 року. Інших відомостей про перетин кордону України в сторону заїзду судом не встановлено. Враховуючи зазначені встановлені обставини відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, однак не проживають у такій понад термін, який визначено законом щодо визнання особи такою, що втратив право на користування житлом.
Так, стаття 7 Закону України «Про свобод пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
У відповідності до зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи викладене, задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні квартирою, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
Суд також враховує вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи, що припинення права користування відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спірною квартирою відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що відповідачі не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем і ведуть з ним спільне господарство, такі відсутні у квартирі, не проживають за зареєстрованим місцем проживання.
З огляду на викладене, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи вказані норми закону, а також те, що відповідачі ОСОБА_16 та ОСОБА_7 не проживають у спірному житлі понад 6 місяців, а відтак суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .

Щодо визнання малолітнього ОСОБА_8 таким, що втратив право на користування спірною квартирою.
Відповідно до частини четвертої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Посилання позивача та його представника на те, що малолітній ОСОБА_8 протягом тривалого часу відсутній у спірній квартирі, оскільки проживає разом із своєю матір`ю у Канаді, що, на їх думку, є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням є необгрунтованими з огляду на таке.
За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише при досягненні повноліття, оскільки в силу свого віку малолітня дитина не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні спірним житлом. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Судом досліджено висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 17 березня 2026 року у відповідності до якого позбавлення права малолітньої дитини користування житловим приміщенням суперечитиме чинному законодавству та може призвести до порушення її житлових та майнових прав, так як зареєстрована у житловому приміщенні дитина має гарантоване законом право на участь у приватизації та набуття права власності, тому ввжажають за недоцільне визнання малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_12 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки дитина зареєстрована у спірному будинку зі згоди позивача, а позивачем, в свою чергу, не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація дитини спричиняє йому перешкоди у користування належним йому жилим приміщенням.
Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України).
Факт непроживання ОСОБА_7 у спірній квартирі не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі її дитини, а право користування жилим приміщенням за малолітньою дитиною надасть їй у майбутньому визначити свої місце проживання самостійно відповідно до положень частини четвертої статті 29 ЦК України.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. 
Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне в частині визнання ОСОБА_12 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 відмовити.
Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Цивільний позов задоволено частково, що є підставою для стягнення судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог. Тому з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підлягає стягнення на користь позивача по 403 грн. 74 коп. судового збору.
Керуючись ст.ст. 4, 15, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Визнати ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , по 403 грн. 74 коп. сплаченого судового збору з кожного.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 19 березня 2026 року. 

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК       

Беспальок О. А.