Справа № 344/730/25 
Провадження № 22-ц/4808/242/26 
Провадження № 22-ц/4808/243/26
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Девляшевського В. А., Томин О. О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Круць Володимир Миронович, на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2025 року та додаткове рішення від 26 листопада 2025 року, у складі судді Бабій О. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. 
В обґрунтування позову зазначила, що 03.11.2022 під час конфлікту на сходовій клітці ОСОБА_2 умисно вдарила її по обличчю, внаслідок чого вона отримала травму правого вуха з нейросенсорною приглухуватістю, а також інші ушкодження голови та шиї. За висновком судово-медичного експерта, такі травми відносяться до легких тілесних ушкоджень. Стан здоров`я позивачки погіршився, у процесі лікування вона понесла витрати на лікування у загальному розмірі 7353,16 грн. Моральну шкоду обґрунтовано порушенням звичного життя, фізичними та душевними стражданнями та оцінено у розмірі 50 000 грн.
Просила стягнути з ОСОБА_2 7 353,16 грн матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 50 000 грн моральної шкоди та 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У лютому 2025 року відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов, заперечивши завдання тілесних ушкоджень та вказавши на провокацію з боку позивачки. Просила стягнути з ОСОБА_1 77 353,16 грн, збитків за введення в оману і змушування оплатити неіснуючі завдані матеріальні і моральні збитки, що є обманом та шахрайством з боку позивачки.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди – задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 завдану шкоду у загальному розмірі 9789,06 грн, яка складається із 6789,06 грн - матеріальної шкоди та 3000 грн моральної шкоди.
Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 206,73 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 9122,30 грн.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовлено.
Повний текст рішення суду складено 21 листопада 2025 року.
Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2025 року заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Круця В. М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3413, 61 грн витрат на правову допомогу.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Круць В. М. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення та додаткове рішення суду незаконним та необґрунтованим.
Суд першої інстанції вказав, що моральна шкода ОСОБА_1 була завдана внаслідок дій ОСОБА_2 шляхом нанесення позивачці легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Вважає, що визначення розміру моральної шкоди в сумі 3 000 грн не є достатнім, справедливим та розумним.
У зв`язку з травмою, завданою позивачці внаслідок протиправних дій відповідачки, починаючи з 03.11.2023 ОСОБА_1 перебувала на лікуванні, її звичний ритм життя був суттєво порушений, потерпіла була змушена проходити значну кількість медичних оглядів, витрачати час у лікарнях та аптеках.
Зазначає, що моральна шкода позивачки проявилась у внутрішніх переживаннях, перебувала на лікуванні, після відкриття кримінального провадження зазнала значних переживань у зв`язку з необхідністю участі у слідчих діях, відвідувань судових засідань та пошуку адвоката. Дії відповідачки принизили честь та гідність позивачки, призвели до фізичного болю та страждань, внаслідок отриманих травм та втрати слуху. 
Також зазначає, що підтвердження фактичних матеріальних витрат, які були понесені потерпілою, є неповним, оскільки позивачка не зберегла всі чеки на лікарські засоби, консультації та огляди лікарів, тощо.
Крім того, позивачкою також було понесені витрати на професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні № 12023096010000088 від 03.02.3023, які їй не були відшкодовані у зв`язку із закриттям кримінального провадження.
Вважає, що з огляду на тривалість розгляду справи, характер завданих ушкоджень, поведінку ОСОБА_2 , яка не відшкодувала потерпілій будь-яку шкоду, витрати, які позивачка понесла через протиправні дії відповідачки, заявлена сума моральної шкоди у розмірі 50 000 грн є справедливою, доцільною та необхідною.
Вважає також безпідставними стягнення витрат на правову допомогу з позивачки. 
Суд першої інстанції безпідставно стягнув з позивачки на користь відповідачки витрати на правову допомогу у розмірі 9122,30 грн, незважаючи на те, що у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 було відмовлено з огляду на відсутність підстав.
Зазначає, що документи, що підтверджують витрати на правову допомогу, понесені відповідачем були подані в останньому судовому засіданні 06.11.2025, представник позивачки заявив усне клопотання про заперечення щодо стягнення з позивачки на користь відповідачки витрат на правову допомогу та про їх завищену вартість, а до останнього судового засідання відповідачка не заявляла орієнтованого розрахунку витрат.
Вважає, що у даній справі відповідачем чи його представником не подавалося процесуальних документів по суті справи. Подані 12.06.2025 письмові пояснення не є відзивом у справі, та їх оцінка у 6 000 грн є явно завищено. Вивчення судової практики, оцінене у 1 000 грн, не може вважатися окремим видом правової допомоги у контексті Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Також не відповідає вартість консультації згідно акту виконаних робіт додатковій угоді.
Додатковим рішення суду стягнуто з відповідачки на користь позивачки 3 413,61 грн витрат на правову допомогу.
Вважає, що суд безпідставно взяв за основу задоволення судових витрат відсоток задоволених позовних вимог, не врахував, що моральна шкода є оціночним поняттям, яке було оцінено судом на власний розсуд. Крім того, суд не врахував, що відповідачем було подано зустрічний позов, у задоволенні якого було відмовлено. 
Зазначає, що представником позивачки надано всі необхідні докази, що підтверджують витрати на правову допомогу, понесені ОСОБА_1 .
Просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та 10 000 грн в суді апеляційної інстанції. Відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Вважає, що рішення та додаткове рішення суду прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, з дослідженням всіх обставин справи.
Вважає безпідставними доводи апелянта, що судом не враховано внутрішні переживання, фізичний біль та страждання, які понесла ОСОБА_1 при отриманні легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка витрачала матеріальні ресурси для організації свого життя та відновлення становища. Крім того, під час розгляду справи з`ясовано, що між сторонами існує дрібний побутовий конфлікт, який спровокувала апелянтка, побивши маму відповідачки. Вважає, що у позивачки є намір збагатитись за її рахунок.
Зазначає, що у письмових поясненнях представника відповідачки від 12.06.2025 вказано, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які відповідачка очікувала понести, становить 20 000 грн. У встановлений законодавством строк представником було надано до суду договір про правничу допомогу, додаткову угоду № 1, акт виконаних робіт та квитанцію про сплату коштів.
Стороною позивачки не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу адвоката.
Просить рішення та додаткове рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 була завдана матеріальна та моральна шкода внаслідок дій ОСОБА_2 , шляхом нанесення ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважав, що моральна шкода підлягає до відшкодування в розмірі 3 000 грн.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на розгляді в Івано-Франківському міському суді перебували матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 
Зі змісту ухвали суду від 27.11.2024 встановлено, що 03 листопада 2022 року близько 20:10 год. на сходовій клітці будинку АДРЕСА_1 , між сусідами ОСОБА_1 , її чоловіком ОСОБА_3 з однієї сторони, та ОСОБА_4 і її матір`ю ОСОБА_5 з іншої, виник словесний конфлікт щодо автомобіля ОСОБА_4 , який остання припаркувала на прибудинковій території та цим забруднила одяг ОСОБА_1 . В подальшому ОСОБА_4 телефоном повідомила про дану ситуацію свою сестру ОСОБА_2 , яка того ж дня близько 21:00 год. разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 прибула по місцю проживання ОСОБА_4 . В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді травми правого вуха, яка ускладнилась нейросенсорною приглухуватістю І-ІІ ступеня, які згідно висновку судово-медичного експерта відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Даною ухвалою клопотання обвинуваченої ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження і звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України в зв`язку із закінченням строків давності – задоволено. Звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023096010000088 від 03.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 125 КК України – закрито.
Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вищевикладені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду, встановивши причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями ОСОБА_2 та настанням шкідливих наслідків для позивачки, суд першої інстанції, на підставі наявних у справі доказів правильно вважав, що розмір майнової шкоди, який підлягає відшкодуванню позивачці 7 353,16 грн, підтверджується наданими позивачем письмовими доказами.
Що стосується вимог позовної заяви про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.
За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні № 12023096010000088 від 03.02.3023 та всіх фактичних матеріальних витрат, які були понесені потерпілою та чеки за які вона не зберегла, є необґрунтованими. Так, позивачка не просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні, також не віднесла такі витрати до фактичної матеріальної шкоди у рамках даної цивільної справи. Будь-яких додаткових доказів щодо інших витрат, пов`язаних з лікуванням позивачки, матеріали справи не містять.
У даному випадку, при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив із характеру, тривалості, обсягу та змісту душевних страждань позивачки унаслідок завданих їй легких тілесних ушкоджень та врахувавши принципи розумності, виваженості і справедливості, з урахуванням обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування позивачці моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з позивачки на користь відповідачки понесених судових витрат за професійну правничу допомогу, то суд першої інстанції дав належну правову оцінку поданим стороною доказам щодо понесення таких судових витрат.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до змісту письмових пояснень за позовом ОСОБА_1 від 12.06.2025 ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по справі та вказувала, що попередній (орієнтовний) розрахунок становить 20 000 грн (а.с. 104-113). Також представник відповідачки адвокат Саварин С. С. подала копії договору про надання правничої допомоги від 20 травня 2025 року, додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 20.05.2025, акт приймання виконаних робіт від 06 листопада 2025 року, відповідно до якого надано послуги усні консультації та роз`яснення юридичних питань стосовно предмету спору 1000 грн, вивчення судової практики у спірних правовідносинах 1000 грн, підготовка письмових пояснень по справі №344/730/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди 6000 грн, участь у трьох в судових засіданнях по 1000 грн, всього в сумі 11 000 грн, та квитанцію № 076222 на суму 11 000 грн.
Колегія суддів погоджується, з висновком суду першої інстанції, що розмір вказаних витрат підтверджений належними доказами. 
Безпідставними є доводи апеляційної скарги позивачки про те, що суд не врахував зустрічний позов ОСОБА_2 , оскільки акт виконаних робіт стосується виключно надання правової допомоги за первісним позовом ОСОБА_1 у вказаній справі, а попередній орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу сторона відповідачки вказувала 20 000 грн. В свою чергу 06.11.2025 ОСОБА_2 подала суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, понесеної позивачкою ОСОБА_1 , фактично до подання заяви представника позивачки про ухвалення додаткового рішення. Натомість позивачка ОСОБА_1 та її представник Круць В. клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, заявлених до стягнення адвокатом Саварин С. С. не заявляли, що підтверджується аудіо записом судового засідання. 
Також безпідставними є твердження позивачки про те, що вартість консультації згідно акту виконаних робіт не відповідає додатковій угоді, оскільки в додатковій угоді вказана вартість послуги від зазначеної суми.
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг у цій справі,  клопотання сторони відповідачки за первісним позовом про зменшення розміру пред`явлених до стягнення витрат, та врахувавши пропорційність розміру задоволених вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивачки на користь відповідачки у розмірі 9789,06 грн та з відповідачки на користь позивачки у розмірі 3413,61 грн. 
Визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу сторін відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності розміру судових витрат із складністю справи та оціночним визначенням розміру моральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам та дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали справи містять належні та допустимі докази про факт завдання шкоди за участю відповідачки та розмір завданої шкоди, а відтак правильно частково задовольнив позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Круць Володимир Миронович, залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2025 року та додаткове рішення від 26 листопада 2025 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        В. А. Девляшевський 
О. О. Томин