УХВАЛА

21 квітня 2026 року 
м. Київ 

справа № 340/3468/24
адміністративне провадження № К/990/15611/26 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі №340/3468/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оброни України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оброни України, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача, щодо неналежного нарахування та виплати грошового забезпечення (включаючи всі виплати основні додаткові та одноразові) ОСОБА_1 за період військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та при звільненні, з 05 вересня 2022 року по 02 березня 2024 року, розрахованого без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня відповідного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (2481 грн) Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (2684 грн) Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" (3028 грн);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за період, включаючи всі виплати (основні, додаткові та одноразові) з 05 вересня 2022 року по 31 грудня 2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2022 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (2481 грн), за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2023 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2684 грн.), за період з 01 січня 2024 року по 02 березня 2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2024 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (3028 грн). з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 , грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченою пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 02 березня 2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_2 , грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченою пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 02 березня 2024 року;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати компенсації за не використані дні відпустки (основної та додаткової УБД), грошової допомоги на оздоровлення за 2023 -2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2023 рік, вихідної допомоги при звільненні, з посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму на 01 січня 2018 року (1762 грн) та без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» станом на день проведення розрахунку.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , перерахувати та виплати компенсацію за не використані дні відпустки (щорічної основної та додаткової УБД), грошової допомоги на оздоровлення за 2023 - 2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2023 рік, вихідної допомоги при звільненні, з посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму встановленого на 01 січня відповідного календарного року, за який здійснюється нарахування та з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» нарахованої станом на день проведення розрахунку компенсації, допомоги.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії відповідача, щодо неналежного нарахування та виплати грошового забезпечення (включаючи всі виплати основні додаткові та одноразові) ОСОБА_1 за період військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та при звільненні, з 05 вересня 2022 року по 02 березня 2024 року, розрахованого без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня відповідного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (2481 грн) Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (2684 грн.) Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" (3028 грн).
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за період, включаючи всі виплати (основні, додаткові та одноразові) з 05 вересня 2022 року по 31 грудня 2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2022 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (2481 грн), за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2023 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2684 грн), за період з 01 січня 2024 року по 02 березня 2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2024 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (3028 грн). з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 , грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченою пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 02 березня 2024 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченою пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 02 березня 2024 року.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за не використані дні відпустки (основної та додаткової УБД), з посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму на 01 січня 2018 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 , перерахувати та виплатити компенсацію ОСОБА_1 за не використані дні відпустки, з посадового окладу розрахованого з прожиткового мінімуму встановленого на 01 січня відповідного календарного року, за який здійснюється нарахування.
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_2 задоволено частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 20 травня 2023 року по 02 березня 2024 року включно грошове забезпечення із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.
Ухвалено нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 340/3468/24 залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі №340/3468/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оброни України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто особі, яка її подала.
07 квітня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі №340/3468/24. Скаржник просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржуються судові рішення в касаційному порядку.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Перевіркою змісту повторно поданої касаційної скарги встановлено, що скаржник, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про те, що судом апеляційної інстанцій ухвалено оскаржуване судове рішення з неправильним застосуванням положень статей 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі - Постанова КМУ №704) (в редакції постанови Кабінету Міністрів України «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704» від 12 травня 2023 року №481 (далі - Постанова КМУ №481)) та без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 09 червня 2022 року у справі №520/2098/19, та висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21, від 22 листопада 2024 року у справі №380/9113/23.
Водночас наведене обґрунтування, як і у первинно поданій касаційній скарзі, не відповідає вимогам, які процесуальний закон ставить до касаційного оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Як уже було роз`яснено скаржнику в ухвалі Верховного Суду від 31 березня 2026 року, для належного посилання на зазначену підставу касаційного оскарження необхідним є не лише наведення постанов Верховного Суду, а й чітке визначення яку саме норму матеріального права судами попередніх інстанцій застосовано неправильно, який саме висновок щодо застосування цієї ж норми викладено у відповідній постанові Верховного Суду, який конкретний висновок судів у цій справі суперечить відповідному правовому висновку та у чому саме полягає подібність правовідносин у справі, що переглядається, і у справі, на яку посилається скаржник.
Однак повторно подана касаційна скарга не містить належного розкриття наведених елементів у їх взаємозв`язку.
Зокрема, скаржник обмежується загальним посиланням на положення законів та підзаконних нормативно-правових актів, а також цитуванням окремих правових позицій Верховного Суду, однак не конкретизує, яку саме норму права у їх системному зв`язку було застосовано судами неправильно та який саме правовий висновок Верховного Суду щодо застосування цієї норми підлягав врахуванню.
Так само, у касаційній скарзі відсутній аналіз того, який саме висновок суду апеляційної інстанції у цій справі суперечить відповідній правовій позиції Верховного Суду, натомість доводи скаржника фактично зводяться до викладення власного бачення правильного застосування норм матеріального права.
Крім того, скаржником не наведено належного обґрунтування подібності правовідносин у справах, на які він посилається, та у цій справі, зокрема з урахуванням суб`єктного складу, предмета спору, підстав позову та умов застосування відповідних норм матеріального права.
Суд зауважує, що саме по собі посилання на правові висновки Верховного Суду без аналізу фактичних обставин справ, у яких такі висновки сформульовані, та без доведення їх застосовності до спірних правовідносин не свідчить про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування відповідної правової позиції Верховного Суду.
Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи, попри посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, за своїм змістом не відповідають суті цієї підстави касаційного оскарження та не дають підстав для висновку про її належне обґрунтування.
Крім того, з матеріалів касаційної скарги вбачається, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає також пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржник зазначає про відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Проте, в порушення зазначених вимог, скаржник не указав конкретну норму права, щодо застосування якої відсутній такий висновок та не обґрунтував у чому саме полягала помилка суду апеляційної інстанцій при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що лише посилання у касаційній скарзі на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи викладене, Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Окрім цього, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року справу №340/3468/24 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.
При цьому, доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпункті «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені посилання, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. 
Суд зауважує, що сама лише вказівка на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, без належного та фундаментального обґрунтування, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Крім того, оскаржуючи судові рішення у справі, скаржник у касаційній скарзі послався на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, проте перевіривши зміст поданої касаційної скарги, колегія суддів констатує, що скаржник жодним чином не обґрунтував цю підставу допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Отже, оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на підпункти «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження необхідно наводити та обґрунтовувати, як виключні підстави касаційного оскарження передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України так і загальні підстави передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження. 
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження. 
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, 
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі №340/3468/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оброни України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур