ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 р. 	Справа № 520/31228/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 19.12.25 у справі № 520/31228/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Заступника Височанського селищного голови Тройна Олега Володимировича 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до адміністративного суду з позовом до Заступника Височанського селищного голови Тройна Олега Володимировича (далі також - відповідач), в якому просила:
- визнати дії заступника Височанського селищного голови О. Тройно щодо розповсюдження персональних даних позивача у вигляді місця помешкання та номеру особистого паспорту, які вписані у Відомість на видачу гуманітарної допомоги мешканцям смт Високий за ініціативи Президента України від 28.04.2022 року, неправомірними, такими що порушили права, гарантовані ст. 32 Конституції України та ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», на заборону зберігання та поширення персональних даних;
- зобов`язати О. Тройно припинити зберігання та поширення персональних даних позивача, які знаходяться у Відомісті на видачу гуманітарної допомоги мешканцям смт Високий за ініціативи Президента України від 28.04.2022 року.
Також у позовній заяві позивачка заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Заступника Височанського селищного голови Тройно Олега Володимировича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Надано позивачу термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду оригіналу квитанції про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для подальшого розгляду судом першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду щодо повернення позовної заяви, на підставі того, що позивачка не має можливості сплатити судовий збір, за відсутності у неї доходу та при наявності розміру пенсії, установленої як мінімальний для особи, яка втратила працездатність, порушили її права, які гарантовано ст. 55 Конституції України та ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про права людини щодо доступу до правосуддя.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом установлено, що до Харківського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Заступника Височанського селищного голови Тройна Олега Володимировича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху. Надано позивачу термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду оригіналу квитанції про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу з тих підстав, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем не виконано та недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не усунуто.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 169 КАС України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
Водночас в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху суд повинен чітко зазначити недоліки такої позовної заяви та встановити спосіб і строк їх усунення.
Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
У разі подання позивачем клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд повинен надати йому оцінку з урахуванням поданих заявником доказів на його обґрунтування та вирішити його шляхом задоволення/відмови з наведенням відповідних підстав.
При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору, у зв`язку з скрутним матеріальним становищем.
В обґрунтування вказаного клопотання зазначила, що отримує лише пенсію, доходів не має, на підтвердження чого надала суду довідку ГУ ПФУ в Харківській області про доходи за 2024 рік.
Разом з цим позивачка посилається на рішення Конституційного Суду України у справі №1-р/2018 від 27.02.2018, яким, на думку ОСОБА_1 , визначено, що пенсія не є доходом, та на рішення Конституційного Суду України від 22.03.2023 у справі №3-р(ІІ)2023.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ухвалою від 08.12.2025, суд першої інстанції, з посиланням на положення ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", установив, що позивачка перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком, розмір якої за 2024 рік склав 27796,00 грн.
Застосовуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд першої інстанції встановив, що 5 % річного доходу позивача становить 1389,80 грн (27796,00 грн (сума, яка була отримана позивачем за 2024 рік відповідно до наданої довідки) х 0,05).
При цьому у даному випадку суд першої інстанції правомірно розрахував, що за подання цього позову позивачу необхідно було сплатити 1211, 20 грн за одну позовну вимогу немайнового характеру.
Зважаючи на це, суд першої інстанції констатував, що розмір судового збору за подачу цього позову (1211, 20 грн) не перевищує 5 % розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік (пенсійні виплати 27796,00 грн) та дійшов висновку, що клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору не є обґрунтованим, не підтверджено достатніми доказами та не підлягає задоволенню.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду від 08.12.2025 позивачка подала пояснення, в яких повторно вказала, що пенсія не є доходом, а є щомісячною виплатою в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченим Законом пенсійного віку. Також позивачка послалася на рішення Конституційного суду України від 27.02.2018 у справ №1-р/2018.
До зазначених пояснень позивачкою додана копія відомостей з ДРФО - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 01.12.2025 за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, з якої вбачається, що інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків відносно ОСОБА_1 відсутня.
Дослідивши вказані пояснення, суд першої інстанції їх урахував, проте зазначив, що з огляду на положення частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 8 Закону України "Про судовий збір" останні визначають необхідність встановлення у взаємозв`язку майнового стану сторони та інших передбачених ними умов.
Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
У даному випадку, як уже було встановлено, 5 % розміру річного доходу за попередній календарний рік ОСОБА_1 становить 1389,80 грн (27796 грн х 0,05), що є більшим за розмір судового збору за подання даного позову.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" не передбачено звільнення всіх пенсіонерів від сплати судового збору при зверненні до суду, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а доводи позивачки, зазначені у клопотанні, поясненнях та в апеляційній скарзі щодо того, що пенсія відповідно до рішення Конституційного суду у справі № 1-р/2018 від 27.02.2018 не є доходом, а один із видів соціальних виплат у розумінні статті 46 Конституції України, не приймає до уваги, оскільки такий висновок надано в аспекті податкового законодавства, зокрема, положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, тому такі висновки не є релевантними до обставин даної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 520/495/23, від 30.04.2024 у справі № 520/497/23, які в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Окрім того, в ухвалі від 10.05.2019 у справі № 9901/166/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що належним доказом, який може слугувати підставою для вирішення судом питання про звільнення від сплати судового збору, є довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік або довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.
Щодо посилання позивачки на рішення Конституційного Суду України від 22.03.2023 у справі №3-р(ІІ)2023 колегія суддів зазначає, що вказаним рішенням Конституційним Судом України перевірялись на відповідність Конституції України (конституційність) приписи абзаців четвертого, п`ятого частини другої статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404), абзаців третього, четвертого частини другої статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) "в частині, що надає можливість звертати стягнення на пенсію боржника, яка є єдиним джерелом доходів (основним джерелом існування) особи та розмір якої дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому законом".
Отже, цим рішенням не надавалась оцінка сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", тому посилання позивачки на рішення Конституційного Суду України від 22.03.2023 у справі №3-р(ІІ)2023 є необґрунтованим.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.
Водночас колегія суддів при прийнятті таких висновків ураховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким, однією з основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.
Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх "цивільних прав та обов`язків" (Рішення ЄСПЛ у справі "Гоффман проти Німеччини" ("Hoffmann v.Germany") від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі "Кудла проти Польщі" ("Cudla v.Poland") від 26 жовтня 2000 року).
ЄСПЛ також указав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v.Poland") від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v.Russia") від 20 лютого 2014 року, пункт 111).
Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ "Kniat v.Poland" від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ "Jedamski and Jedamska v.Poland" від 26 липня 2005 року.
Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Вказане кореспондується з приписами національного законодавства, зокрема, ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст.133 КАС України.
У зв`язку із цим, при здійсненні правосуддя суди повинні вирішувати питання, пов`язані із судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат,зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності процесуального закону, Закону України "Про судовий збір".
Оскільки вимоги ухвали суду від 08.12.2025 у строк, установлений судом, позивачкою не виконано, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.
Доводи позивачки про те, що суд першої інстанції неправомірно не звільнив її від сплати судового збору, не заслуговують на увагу, оскільки, як уже зазначалось, обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору відповідними обставинами та підтвердження належними доказами є обов`язком саме заявника, а приписами КАС України прямо закріплено, що якщо заявник не усунув недоліки позовної заяви, яку було залишено без руху, у встановлений судом строк, це є підставою для повернення позовної заяви.
Всі інші доводи, які наведені в апеляційній скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.
Разом з цим колегія суддів уважає за необхідне зауважити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду у порядку, установленому законом, і позивач може звернутися з клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судових витрат на визначений строк.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 у справі № 520/31228/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц