Справа № 527/3560/25 
провадження 2/527/236/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

06 квітня 2026 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді - Олефір А.О.,
за участю секретаря 
судового засідання    - Семенової К.М.,
позивача – ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобинеу порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 527/3560/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, 

В С Т А Н О В И В :
08 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14.07.2025 близько 17:30 год ОСОБА_2 наніс йому тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 164 від 17.09.2025 середнього ступеня тяжкості. Вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він проходив стаціонарне лікування з 18.07.2025 по 23.07.2025 в хірургічному відділенні КНМП «Кременчуцької міської лікарні планового лікування» Кременчуцької МР Кременчуцького району Полтавської області, а з 24.07.2025 по 18.08.2025 у відділенні щелепно-лицевої хірургії КП «Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського ПОР». Після чого перебував на тривалому амбулаторному лікуванні. За час лікування він переніс 4 хірургічні операції, які проводились 24.07.2025, 30.07.2025, 02.08.2025 та 18.08.2025. 
Під час розгляду кримінального провадження цивільний позов ним не заявлявся.
Внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій, йому було завдано матеріальну та моральну шкоду. Загальна сума, яка була витрачена позивачем на лікування складає приблизно 55000,00 грн. Витрати на оплату медичних досліджень, послуг та матеріалів складають 31401,50 грн, витрати на купівлю медикаментів складають 2308,07 грн, витрати на продукти харчування складають 6860,00 грн, витрати на пальне, для проїзду від місця проживання с. Бугаївка до медичних закладів у м. Кременчук (55-60 км) та м. Полтава (155 км) – 6606,76 грн. Загальна сума понесених витрат позивачем, яка підтверджується розрахунковими документами складає 40316,33 грн.
Окрім цього позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у завданні йому, особі похилого віку, пенсіонеру і інваліду негативних наслідків від побиття його ОСОБА_3 , який молодший його за віком. Протягом усього періоду лікування, майже 32 дні його мучив неймовірний фізичних біль. Його спогади про проходження стаціонарного лікування, необхідність оперативного втручання, терпіння болісних лікувальних та діагностичних процедур, отримання медикаментозного лікування змушують його переживати ту страшну подію. Впродовж всього лікування він почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, спеціальні дієта, залежність від оточення). В період перебування на лікуванні він потребував зовнішньої допомоги, турботи близьких людей. Харчуватися він міг лише за допомогою трубки і тільки рідке харчування, оскільки не міг відкрити рот. Від вставлених у щелепу металевих пластин, дротів, не мав можливості спілкуватися і не відчував себе повноцінною людиною. У його щелепі тепер назавжди вмонтована металева пластина, щелепа працює не так як зазвичай, це сильно його пригнічує, спричиняє постійні страждання. З огляду на викладене, він оцінює спричинену моральну шкоду у 90000,00 гривень. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд, стягнути з відповідача на його користь завдану майнову (матеріальну) шкоду вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 55000,00 грн, моральну (немайнову) шкоду в розмірі 90000,00 грн. 
Відзиву відповідач не подав.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із наведених у позові підстав та крім того зазначив, що відповідач взагалі не відшкодував йому шкоду на лікування.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині стягнення з нього на користь позивача грошових коштів на купівлю медикаментів, які складають 2308,07 грн. В іншій частині позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що з наданих позивачем квитанцій він не може розібратися за що саме платив позивач. Ставив під сумнів копії квитанції з огляду на те, що вони не є читаємими, ставив під сумнів підпис на рахунку на оплату від 24 липня 2025 року. Крім того пояснив, що шкоду не відшкодовував, оскільки йому були призначено умовний термін покарання.
Ухвалою суду від 01 квітня 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклав складення та проголошення судового рішення на 16:30 год 06 квітня 2026 року.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 
Вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивлено іспитовий строк тривалістю один рік (а.с.10-11).
Відповідно до вироку суд 14.07.2025 року, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який працює на посаді гідротехніка СТОВ «Придніпровський край» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який працює на посаді гідротехніка вказаного товариства, в ході телефонної розмови виник конфлікт та сварка з приводу того, що ОСОБА_1 , який здійснював доставку продуктів харчування, залишив їх не на робочому місці ОСОБА_2 , а в іншому місці, яке не було зручним та не влаштовувало останнього.
Після цього 14.07.2025 року, близько 17:30 години, ОСОБА_2 , перебував на земельній ділянці СТОВ «Придніпровський край», за місцем роботи, між населеними пунктами с. Броварки та с. Петрашівка, Кременчуцького району, куди прибув на автомобілі марки ВАЗ 2103 ОСОБА_1 , щоб пояснити обставини конфлікту, у цей час у ОСОБА_2 на ґрунті виниклих неприязних відносин під час вчиненої ним сварки виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .
Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_2 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар правою рукою не стиснутою в кулак, а саме долонною поверхнею кисті, в ділянці першого пальця по голові, в ділянку лівої скроні ОСОБА_1 завдавши тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №164 від 17.09.2025 року у ОСОБА_1 внаслідок нанесення удару в ділянку лівої скроні ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження: у вигляді багатоуламкового перелому виличної кістки зліва, зі зміщенням відламків, що утворилися за механізмом удару від не менш, як однократної дії тупого твердого предмету, що не відобразив в ушкодженнях особливостей своєї травмуючої поверхні, які викликали тривалий розлад здоров`я і за цією ознакою відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З вироку суду судом встановлено, що ОСОБА_2 є потерпілим у кримінальному провадженні, якому ОСОБА_1 завдав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. 
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження не заявляв.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, особа, якій завдано шкоди ушкодженням здоров`я, має право на відшкодування витрат, зокрема викликаних необхідністю придбання ліків.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 2179 судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 18.07.2025 по 23.07.2025 у КНМП «Кременчуцької міської лікарні планового лікування» Кременчуцької МР Кременчуцького району Полтавської області (а.с.13).
Як вбачається з виписки із медичної картки стаціонарного хворого відділення ЩЛХ № 26083, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 24.07.2025 по 18.08.2025 у КП «Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського ПОР» (а.с.14).
Таким чином, судом встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 18.07.2025 по 18.08.2025. 
Позивачем надано суду копії видаткових накладних та квитанцій, з яких вбачається, що позивач витратив на придбання ліків та медичних препаратів грошові кошти в загальній сумі 34097,32 грн (а.с.15-19).
Відповідач в ході судового розгляду зазначив, що надані позивачем квитанції є не читаємими, тому він ставить їх під сумнів.
Надаючи оцінку твердженням відповідача, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Враховуючи те, що відповідачем ставилися під сумнів копії долучені позивачем, судом було в ході судового розгляду витребувано у позивача та досліджено оригінали поданих позивачем видаткових накладних та квитанцій, які було надано на огляд відповідачу, з яких судом встановлено суму коштів сплачених за квитанціями та дату їх сплати.
Таким чином, судом в ході судового розгляду із досліджених оригіналів, які є читаємими встановлено, що доказами наданими позивачем підтверджується придбання ліків та медичних препаратів на загальну суму 34097,32 грн.
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Як зазначено в ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд констатує, що з оригіналів квитанцій наданих позивачем вбачається, що усі вони датовані у період перебування позивача на стаціонарному лікуванні, тому суд вважає їх належними, достовірними та достатніми доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування та на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд не бере до уваги доказ долучений позивачем на суму 1003,79 грн (а.с.18), оскільки він є чеком з терміналу, який дублює квитанцію на а.с.17, яку було враховано судом та доказ долучений позивачем на суму 212,50 грн (а.с.19), оскільки він є чеком з терміналу, який дублює квитанцію на а.с.18, яку також було враховано судом.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано суду докази, якими підтверджено, що він поніс витрати на придбання ліків та медичних препаратів в загальній сумі 34097,32 грн, тому суд дійшов висновку, що вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Окрім витрат на лікування, позивачем заявлено до стягнення витрати, які він поніс на пальне.
Позивачем надано суду копії чеків на загальну суму 6606,76 грн (а.с.20-21).
Суд зазначає, що не вбачає підстав для відшкодування майнової шкоди у вигляді витрат на паливно-мастильні матеріали, оскільки крім чеків, позивач не долучає доказів в обґрунтування використання цього пального саме з ціллю лікування (яким саме транспортним засобом користувався, його середній розхід пального, маршрут до лікувального закладу тощо) та неможливістю доїзду в медичну установу маршрутним транспортом, відтак суд не вбачає підстав для стягнення цих сум з відповідача в користь позивача.
Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена майнова шкода в сумі 34097,32 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 90000,00 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч. 4 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Законом не визначено єдиного розміру грошового відшкодування моральної шкоди у випадку відшкодування потерпілій особі моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 4 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Згідно з пунктом 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено, що позивач є особою пенсійного віку та має інвалідність (а.с.8-9), у зв`язку з завданими відповідачем тілесними ушкодженнями перебував на стаціонарному лікуванні 1 місяць. Під час перебування на стаціонарному лікуванні переніс три оперативні втручання, відкривання ротової порожнини було обмеженим у зв`язку з чим позивачу було призначено щелепну дієту на 2 місяці. 30.07.2025 позивачу було проведено МОС під загальним знеболенням (а.с.14).
Металоостеосинтез (МОС) — це хірургічний метод лікування переломів, який полягає у зіставленні (репозиції) уламків кістки та їх фіксації в анатомічно правильному положенні за допомогою металевих конструкцій (пластин, гвинтів, штифтів, спиць).
Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, оскільки обставини спричинення йому тілесних ушкоджень та наслідки цього стали для нього психотравмуючими факторами, завдали негативних переживань, тобто спричинили психологічні страждання (моральну шкоду).
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує ступінь тяжкості тілесних ушкоджень завданих позивачу, необхідність стаціонарного лікування, факт перенесення позивачем трьох оперативних, а також тривалість вимушених змін в організації його життя, та дійшов висновку, що 60000,00 грн матиме достатній компенсаційний, а не каральний та обтяжуючий характер. Саме такий розмір моральної шкоди відповідатиме принципам розумності та справедливості, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Вирішення питання судових витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи те, що позивач є потерпілим від кримінального правопорушення, а також звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, позивач звільнений від сплати судового збору.
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3028,00 грн.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивачем заявлено позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в загальному розмірі 145000,00 грн.
Відтак належна до сплати сума судового збору від сплати якого звільнено позивача складає 1450,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судом задоволено позов на суму 94097,32 грн, що становить 64,89 % від ціни позову, отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 940,60 грн, що становить 64,89 % від 1450,00 грн, а різницю компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп: НОМЕР_2 шкоду, завдану кримінальним правопорушенням:
34097,32 грн – майнової шкоди;
60000,00 грн – моральної шкоди,
а всього 94097,32 грн (дев`яносто чотири тисячі дев`яносто сім гривень 32 копійки).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 940,60 грн (дев`ятсот сорок гривень 60 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Повне найменування сторін та учасників справи.
позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 );
відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 ).

Суддя         А. О. Олефір