П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/15125/24 
Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Руслана Миколаївна 
Суддя-доповідач: Капустинський М.М. 
23 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на окрему ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 адміністративний позов задоволено.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 , подану у порядку статті 383 КАС України, задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у справі №120/15125/24.
Доведено до відома керівнику Державної судової адміністрації України про порушення, допущені під час виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у справі №120/15125/24, наведені у цій ухвалі.
Направлено окрему ухвалу до Державної судової адміністрації України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Встановлено місячний строк з дня набрання законної сили цієї ухвали для надання відповіді щодо вжитих заходів для належного та своєчасного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у справі №120/15125/24.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволені заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач 01.09.2025 подав до Вінницького окружного адміністративного суду заяву в порядку ст.383 КАС України, у якій просив визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 р. у справі №120/15125/24. Водночас, позивач просив постановити окрему ухвалу та направити її до Державної судової адміністрації України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2025 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 р. у справі №120/15125/24 повернуто заявнику.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2025 ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про зобов`язання вчинити дії скасовано.
Справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою від 08.12.2025 прийнято до свого провадження заяву, подану в порядку статті 383 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про зобов`язання вчинити дії.
Заяву вирішено здійснювати в порядку письмового провадження. Установлено Державній судовій адміністрації України 7-денний строк з дня отримання цієї ухвали для подання письмових пояснень на заяву позивача, подану відповідно до ст.383 КАС України, та доказів виконання судового рішення.
У встановлений строк відповідач не надав письмових пояснень на заяву позивача, та доказів виконання судового рішення.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вказав, що скільки, заборгованість суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 04.10.2022 по 09.05.2023 обраховано в сумі 548306,64 грн., дефіцит бюджетних асигнувань у територіального управління (як розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня) позбавляє можливості виконати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 №120/9594/22 в частині виплати заборгованості, у спосіб, передбачений бюджетним законодавством України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що така бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у справі №120/15125/24 є протиправною.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до положень частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно зі статтею 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, установлену законом.
Положеннями частини 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. 
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в обґрунтування своєї заяви зазначив, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у справі №120/15125/24, яким зобов`язано ДСА України виконати інше судове рішення від 28.02.2023 №120/9594/22, станом на час подання даної заяви не виконано.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, регулюється Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон) і Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі – Порядок №845). 
Відповідно до статті 3 Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеному державному органі відповідних призначень – за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. У частині 3 Порядку передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). 
Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя", головним розпорядником якої є ДСА України. 
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в постановах Верховного Суду від 23.06.2021 в справі № 520/13014/2020, від 22.07.2021 в справі № 160/12091/20, від 05.08.2021 в справі № 560/6212/20, від 05.08.2021 у справі № 200/5490/20-а, від 05.08.2021 у справі № 160/12182/20, від 05.08.2021 у справі №160/6089/20, від 21.12.2021 у справі № 140/15762/20 де зазначено. ….. у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів", призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. 
Колегія суддів зауважує, що враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів.
З огляду на зазначене, законодавець і Верховний Суд чітко визначили механізм виконання судових рішень ухвалених на користь суддів. 
Таким чином, єдиним рахунком Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів законодавством закріплено бюджетну програму 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" (далі– Програма). Так, згідно з частинами першою та третьою статті 378 КАС України за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Питання про встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Таким чином, стягувач та державний виконавець вправі звернутися до суду зі заявою про встановлення способу та порядку виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 №120/9594/22 шляхом стягнення зазначеної суми з Програми на користь ОСОБА_1 .. Тобто встановити спосіб виконання судового рішення відповідно до Порядку №845.
Отже, із зазначеного слідує висновок, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 №120/9594/22 як і рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у справі №120/15125/24 повинно виконуватися шляхом стягнення коштів з Програми.
Щодо заходів, що вживаються ДСА України для збільшення бюджетних асигнувань Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства. Як вже зазначалося, виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно з законодавством України за рахунок коштів бюджетної Програми у межах передбачених на відповідний період асигнувань. 
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
У Рішенні від 11.03.2010 №7-рп/2010 Конституційний Суд України зробив висновок, а саме: «Фінансування всіх судів в Україні повинне забезпечуватися державою виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Від імені держави обов`язок забезпечувати фінансування органів судової влади за рахунок коштів Державного бюджету України в межах компетенції покладений на Верховну Раду України та Кабінет Міністрів України». 
За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України (абз.15 п.3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року №8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абз.8 п.2.1 п.2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року №10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст.55 Конституції України права кожного на судовий захист. Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст.129-1, ч.2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" за бюджетною Програмою 0501150 затверджені видатки в розмірі 10,0 млн. гривень, що розподілені між судами, органами та установами системи правосуддя. Частиною першою статті 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від №1402-VIII (далі – Закон №1402-VIII) передбачено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.148 Закону №1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Як слідує із матеріалів справи, ДСА України впродовж 2025 року листами від 03.02.2025 №11-2404/25, від 06.03.2025 №11-4566/25, від 07.04.2025 №11-6770/25, від 12.05.2025 №11-9437/25, від 17.06.2025 №11-12026/25, від 16.07.2025 №11-14135/25, від 26.08.2025 №11-17114/25 та від 10.11.2025 №11-22383/25 зверталась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною Програмою на суму 2 338, 8 млн. гривень (копії додаються). 
У відповідях Міністерством фінансів України від лист від 17.02.2025 №08020 01-2/5032, від 09.05.2024 №08020-01-2/14939, від 02.04.2025 №08020-09-6/9609, від 30.04.2025 №08020-09-6/12329, від 23.05.2025 №08020-09-6/14832, від 28.05.2025 №08020-09-6/15313, від 30.07.2025 №08020-09-6/21433 та від 11.12.2025 №08020-01 6/36317 зазначені пропозиції ДСА України не були підтримані, так як у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення (копії додаються). 
Також судом встановлено, що ДСА України листом від 02.10.2025 №11-19638/25 звернулась до Прем`єр-міністра України Свириденко Ю. А. з проханням підтримати та подати на розгляд розроблений ДСА України проєкт розпорядження Кабінету Міністрів України "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Державній судовій адміністрації України на 2025 рік" у частині збільшення обсягу видатків споживання за Програмою у сумі 1 377 700,7 тис. грн. за рахунок зменшення обсягу видатків споживання за бюджетною програмою 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя". 
Відповідно до листа від 10.10.2025 №32168/1/1-25 Прем`єр-міністр України доручив Уряду прийняти рішення та у разі необхідності внести в установленому порядку відповідні пропозиції. Однак, Міністерство фінансів України у відповіді від 24.10.2025 №08020-01 6/30697 повідомило, що перерозподіл видатків загального фонду державного бюджету, передбачені ДСА України можуть бути спрямовані лише на забезпечення державного суверенітету, підвищення обороноздатності і безпеки держави (копії додаються). Фінансування Програми здійснюється за рахунок бюджетних коштів, які передбачаються у Законі України «Про Державний бюджет України». 
Як зазначає відповідач, на сьогодні Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" ДСА України як головному розпоряднику бюджетних коштів за бюджетною Програмою передбачено бюджетні призначення в сумі 10,0 млн. грн., які розподілені між судами, органами та установами системи правосуддя, що станом на 01.01.2026 складає 0,4% потреби. Відповідно у 2026 році ДСА України вчергове звернулася з листом від 03.03.2026 №11-4560/26 до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету щодо збільшення бюджетних призначень за бюджетною Програмою на суму 2 389, 4 млн гривень (копія додається). Міністерство фінансів України у відповіді від 25.03.2026 №08020-01-2/8480 повідомило, що фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, а виконання судових рішень здійснюється на підставі виконавчих листі Державною казначейською службою України відповідно до Порядку №845 (копія додається). 
Отже, виконати судові рішення при відсутності відповідного фінансування з боку Міністерства фінансів України та Уряду є об`єктивно не можливим. 
Враховуючи зазначене вище в сукупності колегія суддів приходить до висновку, що дії ДСА України не свідчать про наявність протиправної з її боку бездіяльності чи про її ухилення від виконання у повному обсязі ухвалених судових рішень, позаяк у межах своїх повноважень ДСА України вчиняє всі необхідні дії для виконання судового рішення, а невиконання рішення суду в частині виплати недоплаченої заробітної плати зумовлено обставинами виконання судових рішень в межах передбачених на відповідний період асигнувань (аналогічна позиція зазначена в ухвалі Верховного Суду від 13.03.2024 №280/729/19).
Так, згідно з частиною шостою статті 383 КАС України передбачено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення. 
Таким чином колегія суддів вважає, що окрема ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі №120/15125/24 є необґрунтованою та незаконною, оскільки в оскарженому рішенні судом першої інстанції не вказано, які саме норми закону чи іншого нормативно-правового акту порушено ДСА України, враховано положення бюджетного законодавства, особливості нормативного регулювання порядку фінансового забезпечення судів, не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а тому судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення процесуально незаконного судового рішення, яке підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити повністю.
Окрему ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану у порядку статті 383 КАС України, - відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.