Великоолександрівський районний суд Херсонської області 

Справа № 650/5087/25
Номер провадження 1-кп/650/24/26
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді   ОСОБА_1 ,
за участю секретаря   ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Велика Олександрівка Херсонської області кримінальне провадження № 12025231090001297 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області, м. Цюрупинськ, громадянина України, освіта загальна середня, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого – ТОВ «Агро Новорайське» - підсобний робітник, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України;

сторони кримінального провадження:
прокурор     ОСОБА_4 ,
потерпілі      ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачений    ОСОБА_3 , 
захисник обвинуваченого  ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , восени 2023 року, більш точний час встановити не виявилось можливим, під час косіння трави неподалік подвір`я домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий злочинний умисел направлений на незаконне поводження з бойовими припасами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими .чи аналогічним за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 року, без передбаченого законом дозволу, шляхом привласнення знайденого, придбав предмет, який згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи є бойовим припасом - бойовою протипіхотною оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, придатною для здійснення вибуху, яку переніс до місця свого проживання до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав її до 17.06.2025, а біля 18:20 години цього дня виніс її у руках зі свого подвір`я на вулицю Виноградну, де неподалік місця свого проживання, у зв`язку з погрозами її підірвати, гранату було вилучено військовослужбовцями ЗС України ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Також, ОСОБА_3 17.06.2025, близько 18:20 години, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів вчинив зі своєю дружиною ОСОБА_8 сварку, у ході якої ображав її нецензурною лайкою, внаслідок чого остання злякавшись вибігла на вулицю Виноградну та почала кликати на допомогу, а ОСОБА_3 вибіг за нею, у зв`язку з цим військовослужбовці ЗС України ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які проходили повз зазначеного домоволодіння, почали його заспокоювати.
Після цього, ОСОБА_3 пішов на територію домоволодіння за місцем свого проживання, де із стічної труби прибудови навісу будинку дістав предмет, який згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи є бойовим припасом - бойовою протипіхотною оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, придатною для здійснення вибуху, та вийшовши з подвір`я будинку, повернувся на вулицю Виноградну, де усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, з хуліганських спонукань, керуючись прямим умислом, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій громадян та дотримання правил поведінки у побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розгнузданість самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи та людської гідності, використовуючи для цього малозначний та надуманий привід, знаходячись у громадському місці, на вулиці неподалік місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , поводячи себе зверхньо, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, створивши реальну загрозу життю і здоров`ю громадян, демонстративно для оточуючих його людей, тримаючи у лівій руці бойовий припас - гранату Ф-1, а праву руку тримаючи поблизу запобіжної чеки (кільця) підривана УЗРГМ, словесно погрожував підірвати військовослужбовців ЗС України ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які рятуючи своє життя та здоров`я оточуючих із застосуванням фізичної сили забрали гранату Ф-1 у ОСОБА_3 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину визнав частково, а саме повністю визнав незаконне зберігання гранати, однак не визнав, що погрожував оточуючим її підірвати, оскільки такого умислу не мав. Пояснив, що того дня прийшов з роботи, сів вечеряти, трохи посварився з дружиною. Вона вийшла з будинку, він пішов за нею. По вулиці йшли військові і вона їх попросила про допомогу. Потім до двору зайшли військові і почали його бити, він не став дивитись як його б`ють, повернувся на подвір`я та взяв гранату. Перебував того дня в стані алкогольного сп`яніння, можливо і кричав якісь погрози, але наміру підірвати гранату не мав, хотів віддати її військовим. Спочатку гранати в нього не було, взяв її коли повернувся до подвір`я. Те, що в нього в руках була граната не заперечував. Граната була бойова. Пояснив, що шкодує, що взагалі її взяв. Гранату знайшов та зберігав на території свого домоволодіння.
Згідно ч. 11 ст. 615 КПК України потерпілий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час допиту від 17.06.2025 року, зафіксованого за допомогою відеофіксації, відтвореної під час судового засідання вказав, що того дня він йшов по АДРЕСА_3 з побратимом ОСОБА_9 . Проходячи повз один із будинків, побачили, що вибігла жінка з криками про допомогу, за нею біг чоловік. Його товариш підбіг до того чоловіка та схопив його, щоб він зупинився. Чоловік сказав, що він заспокоївся вже та пішов до подвір`я, коли почали відходити почули на свою адресу нецензурну лайку та погрози. Коли повернулись в бік чоловіка, то побачили, що він біжить в їх напрямку, а в правій руці тримає гранату Ф-1 з вкрученим запалом, а іншу руку тримає біля кільця з погрозою зірвати їх. З товаришем почали його заспокоювати та скориставшись моментом він вдарив чоловіка в обличчя, від чого останній впав, а ОСОБА_10 забрав гранату. Про подію повідомили поліцейських та віддали їм гранату.
Згідно ч.11 ст. 615 КПК України потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час допиту від 18.06.2025 року, зафіксованого за допомогою відеофіксації, відтвореної під час судового засідання надав аналогічні пояснення, що і потерпілий ОСОБА_5 .
Не зважаючи на те, що обвинувачений частково визнав провину, його вина підтверджується також перевіреними в судовому засіданні докази.
Свідок ОСОБА_11 допитана в судовому засіданні пояснила, що того дня повернулась додому та почула у сусідів крик, але уваги не звернула. Коли прийшов син додому, то сказав, щоб вона вийшла подивитись. Коли вийшла, то побачила, що у дворі ОСОБА_12 була сварка і дружина обвинуваченого просила допомоги. По вулиці йшли двоє військових, які зайшли до них у двір. Потім син крикнув, що у ОСОБА_12 в руках граната і вона забігла до будинку. Хто забирав гранату вона не бачила. Спочатку уваги на їх сварку не звернула, бо у ОСОБА_12 сварки відбуваються постійно.
Свідок ОСОБА_13 допитаний в судовому засіданні пояснив, що того дня, коли він під`їхав до свого будинку, по вулиці йшли двоє військових. В цей час на вулицю вискочила дружина обвинуваченого і попросила їх про допомогу. Військові почали заспокоювати обвинуваченого, але він побіг в двір і вийшов з відти з гранатою та почав погрожувати, що підірве всіх. Військові його скрутили. Свідок бачив гранату в лівій руці обвинуваченого. Конфлікту з обвинуваченим у нього немає, тому підстав оговорювати його немає. 
Свідок ОСОБА_8 , скориставшись ст. 63 Конституції України, відмовилась надавати свідчення в судовому засіданні відносно свого чоловіка.
Також судом досліджено письмові докази, а саме:
- протокол огляду місця події від 17.06.2025 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості поблизу будинку № 54 по вулиці Виноградній в с-щі Новорайськ, де на узбіччі в траві виявлено предмет схожий на гранат Ф-1, з маркуванням 75-79 УЗГРМ УЗЧП, з якого зроблено змиви та вилучено і поміщено до сейф-пакету. Відповідно до постанови від 18.06.2025 оку, вказаний предмет визнано речовим доказом;
- висновком експерта № СЕ-19/122-25/3613-ВТХ від 24.07.2025 року, проведеної на підставі постанови слідчого від 20.06.2025 року, встановлено, що предмет, який вилучений під час огляду місця події 17.05.2025 року є бойовим припасом –бойовою протипіхотною оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, придатний для здійснення вибуху;
- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 15.07.2025 року № СУ-19/115-25/10536-БД, проведеної на підставі постанови слідчого від 20.06.2025 року, яким встановлено, що змиви з гранати збігаються з ДНК-профілем зразка букального епітелію ОСОБА_3 , що були відібрані на підставі постанови слідчого від 18.06.2025 року та проколу отримання зразків для експертизи від 18.06.2025 року.
За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України доведена у повному обсязі.
Кваліфікація дій обвинуваченого за епізодом 1, а саме за ч. 1 ст. 263 КК України – як носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ніким з учасників процесу не оспорюється та є доведено під час судового розгляду справи.
Щодо кваліфікації дій обвинуваченого за епізодом 2, а саме за ч. 4 ст. 294 КК України – як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, суд виходить з наступного.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих і інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.
При оцінці показань свідків суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Доорсон проти Нідерландів» від 26.03.1996 в п.78 якого зазначено, що « … відповідно до Конвенції, завдання Суду полягає не в тому, щоб ухвалювати, чи були свідчення свідків прийняті як докази належним чином, що мають зробити національні суди, завдання ж Європейського суду полягає в тому, щоб установити, чи було справедливим провадження загалом, зокрема і спосіб прийняття доказів. Суд не може визнати абстрактно, що свідчення свідка на відкритому засіданні і під присягою, завжди важать більше, ніж інші свідчення, які той самий свідок дає в межах судового провадження, тим більше, якщо між першими і другими є суперечність…». В рішенні Європейського суду з прав людини «Х і Y проти Федеративної Республіки Німеччини від 2березня1983року, Суд зазначив: на свідках, що стають перед судом або перед слідчим суддею, лежить формальне і строге зобов`язання говорити правду…Ця позиція була б іншою, якби обвинувачення необґрунтовано вдалося до такого заходу з метою чинити тиск на свідків. Проте, якщо можливий тиск є просто наслідком, до якого призвели явно неправдиві свідчення, його слід визнати складником системи загальних гарантій кримінального процесу як такого. Комісія у цьому зв`язку повинна брати до уваги те, що передумовою системи кримінального правосуддя, яка захищає суспільство в цілому, є пильний контроль за виконанням обов`язку свідків говорити правду.
Суд бере до уваги показання вищевказаних свідків і надає їм віру, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів, крім того свідки описали обставини, які входять в предмет доказування.
Зауваження сторони захисту щодо розбіжностей показів потерпілих та обвинуваченого не знайшли підтвердження під час судового засідання, оскільки покази потерпілих узгоджувались з показами свідків, що були допитані безпосередньо судом. Крім того, як свідок ОСОБА_13 , так і обвинувачений ОСОБА_3 підтвердили, що підстав оговорювати обвинуваченого у свідків не було.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників, і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається, виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
Спеціально пристосованими для заподіяння тілесних ушкоджень належать такі предмети, які можуть бути знаряддям цього злочину і були для таких цілей пристосовані як завчасно, так і в ході хуліганських дій (розбиті спеціально пляшка, віконне або дверне скло, зламаний більярдний кий тощо); за їх допомогою було заподіяно тілесне ушкодження потерпілому або мало місце реальне намагання його заподіяти. Предмети, спеціально пристосовані для заподіяння тілесних ушкоджень, набувають такої специфічної якості в разі їх виготовлення, повної або часткової зміни форми (заточене лезо викрутки), тобто предмет виготовляється чи пристосовується для зазначеної мети як у цілому, так і в будь-якій його частині. Головне, що після таких дій предмет набуває реальних властивостей, зручності та придатності для заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як застосування при вчиненні хуліганських дій вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для заподіяння тілесних ушкоджень, слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв або намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли їх використання у процесі хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.
Відповідно до фактичних обставин даної справи, встановлених на підставі безпосередньо досліджених судом доказів, зокрема, показань потерпілих та свідків, а також показів самого обвинуваченого встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після сварки з дружиною та заспокоювання обвинуваченого потерпілими, останній не припиняючи своїх дій повернувся до свого подвір`я, дістав зі сховку гранату та з висловлюваннями нецензурною лайкою почав погрожувати потерпілим, тим самим ставлячи в небезпеку їх, свою дружину та сусідів, які були свідками даного конфлікту.
Тому суд критично відноситься до позиції сторони захисту щодо відсутності умислу в діях обвинуваченого.
Також суд не приймає позицію обвинуваченого, що він хотів добровільно віддати військовим гранату, оскільки його покази не узгоджуються із іншими перевіреними в судовому засіданні показами. Крім того, обвинувачений припускав, що можливо і висловлював погрози щодо підриву зазначеної гранати. 
Зазначене дає підстави для висновку про наявність у діях ОСОБА_3 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК, а також наявності при цьому кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч.4 вказаної статті - застосування іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Щодо позиції обвинуваченого щодо застосування потерпілими до нього фізичної сили, суд виснує наступне. 
Відповідно до висновку експерта № 49 від 18.06.2026 року у ОСОБА_3 виявлено тілесні ушкодження: синець на повіках правого ока, синець на передній поверхні лівого стегна в середній третині, які виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою поверхнею, можливо рук або ніг людини, 17.06.2025 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до показів потерпілих встановлено, що забираючи гранату у обвинуваченого потерпілий ОСОБА_5 вдарив обвинуваченого в око та повалив його на землю. 
Також, на спростування доводів сторони захисту щодо неможливості допиту потерпілих в судовому засіданні та відсутність можливості поставити їм питання, зазначає, що суд вжив всіх можливих заходів для виклику їх до зали судового засідання. Потерпілі є військовослужбовцями, адреса реєстрації місця проживання, яких знаходиться на окупованій території та території активних бойових дій. Через військову частину забезпечити явку не виявилось можливим, оскільки відповідно до отриманої інформації: потерпілий ОСОБА_5 звільнений зі служби, а потерпілий ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину та наданий час перебуває в розшуку, тому суд приймає їх покази на підставі ст. 615 ч 11 КПК України, дані під час досудового розслідування.
Висновки суду щодо міри покарання.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Положеннями ст.ст.50, 65 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено. 
Згідно обвинувального пом`якшуючими обставинами є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, однак суд не приймає їх.
Оскільки, визнання вини обвинуваченим за ч. 1 ст. 263 КК України не дає суду підстав прийняти щире каяття, як пом`якшуючу обставину. Щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
З пояснень обвинуваченого судом не було встановлено, що він дійсно щиро розкаявся.
Дана позиція узгоджується з викладеним Верховним Судом колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19.
Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК вбачається, що активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття (розповідає про час, місце вчинення злочину, називає співучасників, передає речові докази, предмети, здобуті злочинним шляхом, тощо).
Восени 2023року обвинувачений знайшов гранату та зберігав її за місцем свого мешкання, добровільно її не видав правоохоронним органам, а зазначений предмет був відібраний у нього потерпілими при вчинення протиправних дій відносно останніх. 
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, суд приймає – вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, обвинувачений характеризується за місцем проживання негативно, злочиває спиртними напоями, імпльсивний, схильний до вчинення домашнього насилля, стороною захисту суду надано позитивні характеристики від односельців обвинуваченого, на підставі ст. 89 КК України є раніше не судимим, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також позицію сторони обвинувачення, щодо виду покарання та всі обставини справи, вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій інкримінованої йому статті у виді позбавлення волі, з ізоляцією останнього від суспільства. 
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 70 КК України та остаточно призначити покарання обвинуваченому за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Витрати на залучення експерта слід стягнути з обвинуваченого. 
Цивільний позов по справі не заявлено.
Речові докази необхідно вирішити відповідно до ст. 100КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження слід скасувати.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили продовжити.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ: 

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочинів, передбачених:
- ч.1 ст. 263 КК України та признати йому покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі;
- ч.4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі..
До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Відповідно до правил ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання за даним вироком термін попереднього ув`язнення з 18.06.2025 року (затримання особи в порядку ст. 208 КПК України) по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертизи № СЕ-19/115-25/10539-БД в сумі 6022 гривні 26 копійок, № СЕ-19/122-25/3613-ВТХ в сумі 7131 гривня 20 копійок, а всього в сумі 13153 (тринадцять тисяч сто п`ятдесят три) гривні 46 копійок. 
Речові докази по справі: 
-Металеві уламки, що залишились від гранати Ф-1, після експериментального вибуху, змиви ПЖР на марлевому тампоні, що передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів СПД № 1 Бериславскього РВП ГУНП в Херсонській області – знищити.
Скасувати захід забезпечення кримінального провадження застосований на підставі ухвали слідчого судді № 650/3860/25 (номер провадження 1-кс/650/784/25) від 23.06.2025 року.
Вирок може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (особі, що утримується під вартою з моменту отримання копії вироку).

Суддя         ОСОБА_1