ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 463/804/26	Головуючий у 1-й інстанції Нор Н.В. 	
Провадження № 33/817/184/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.4 ст.172-6 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2026 року,-

В С Т А Н О В И В :

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн.00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.

Згідно постанови, суд першої інстанції визнав доведеним вчинення ОСОБА_1 правопорушення, за обставин, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 186 від 22 січня 2026 року, а саме, що ОСОБА_2 , будучи старшим судовим розпорядником відділу служби судових розпорядників Львівського апеляційного суду, являючись згідно підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, суб?єктом відповідальності за правопорушення, пов?язане з корупцією, в порушення вимог ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», подав завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, чим вчинив адмінстративне правопорушення пов?язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Личаківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2026 року, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що постанова суду першої інстанції є передчасною, необґрунтованою та немотивованою, оскільки суд безпідставно встановив наявність умислу подання недостовірних відомостей. Зокрема зазначає, що:
суд першої інстанції односторонньо розглянув матеріали справи, взявши до уваги лише висновки прокурора та поліції, чим порушив вимоги ст.245 КУпАП, яка передбачає необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи;
судом не враховано обставину подання виправленої декларації, що свідчить про відсутність умислу подавати недостовірні відомості відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції»;
судом не враховано його пояснення про те, що протягом значної частини періоду перевірки він перебував на лікуванні та двічі був госпіталізований. У зв`язку з цим він повідомляв про зазначені обставини НАЗК через електронний кабінет декларанта та подавав відповідні підтверджуючі документи;
суд неправильно витлумачив положення ст.46 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки грошові активи були відображені у декларації як накопичення за попередні роки, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність наміру їх приховати;
відомості щодо позики у сумі 537 027,16 грн не були відображені у декларації у зв`язку з технічним збоєм у роботі системи електронного декларування, який виник через значне навантаження на сервери під час кампанії подання декларацій. Крім того, апелянт вказує, що після початку повномасштабної агресії російської федерації значно зросла кількість кібератак на державні інформаційні системи України, що могло вплинути на роботу відповідних електронних сервісів. 

Заслухавши доводи ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, та висновок прокурора М.Шевців, яка вважає оскаржену постанову законною та обґрунтованою, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Личаківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2026 року, то воно підлягає поновленню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Так, згідно з постановою судді, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута 18 лютого 2026 року.
Як вбачається з матеріалів справи, копію постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 надіслано не було.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 з копією судового рішення ознайомився 24 лютого 2026 року, а апеляційна скарга подана 04 березня 2026 року.
За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, він підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.
Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП і його висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, ґрунтуються на встановлених в ході судового розгляду обставинах і є правильними, оскільки доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 повністю підтверджується сукупністю належним чином оцінених та викладених в оскарженій постанові доказів.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення № 186 від 22 січня 2026 року; обґрунтованому висновку щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією від 12 грудня 2025 року; довідці НАЗК №949/25 від 12 грудня 2025 року; копії наказу № 15-к від 02 жовтня 2018 року про призначення ОСОБА_1 на посаду старшого судового розпорядника Львівського апеляційного суду; присязі держаного службовця від 01 вересня 2005 року; копії особової картки державного службовця з додатками;? копії аркуша з ознайомленням зі спеціальними обмеженнями, встановленими Законами України «Про державну службу» та «Про запобігання корупції» щодо прийняття на державну службу та проходження; копії сторінок трудової книжки; довідці про заробітну плату за 2023 рік; переліку рахунків від 23 вересня 2025 року.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
За змістом частини четвертої ст.172-6 КУпАП відповідальність настає у разі подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до примітки вказаної статті суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. 
З матеріалів провадження слідує, що відповідно до Наказу Львівського апеляційного суду № 15-к від 02 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 призначено з 02 жовтня 2018 року за його згодою на рівнозначну вакантну посаду старшого судового розпорядника відділу служби судових розпорядників за переведенням з Апеляційного суду Львівської області, з посадовим окладом згідно штатного розпису з урахуванням присвоєного 7 рангу державного службовця посади категорії «В». 
Згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_2 є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону. 
За вимогами ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Таким чином, ОСОБА_2 , будучи на посаді старшого судового розпорядника відділу служби судових розпорядників Львівського апеляційного суду, є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону відповідно до положень п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».
За результатами повної перевірки, яка тривала з 01 вересня 2025 року по 11 грудня 2025 року, уповноваженою особою НАЗК ОСОБА_3 встановлено, що при складанні та поданні щорічної декларації за 2023 рік, ОСОБА_1 зазначено наступні недостовірні відомості:
- у розділі 11 “Доходи, у тому числі подарунки” декларації - суб`єкт декларування не зазначив відомостей про отримання ним доходу із невстановлених джерел у розмірі 537 027,16 грн., а також не зазначив відомостей про отримання членом сім`ї (матір`ю) доходу, отриманого як додаткове благо, джерелом якого є АТ «ТАСКОМБАНК» (код ЄДРПОУ 09806443), в розмірі 970,00 грн; доходу у вигляді страхових виплат, джерелом якого є СТ «КРЕДО» (код ЄДРПОУ 13622789) у розмірі 3500,00 гривень. Таким чином, суб?єкт декларування у розділі 11 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на загальну суму 537 027,16 грн., чим не дотримав вимоги п.7 ч.1. ст.46 Закону;
- у розділі 12 «Грошові активи» декларації - суб?єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про розмір свого активу - готівкових коштів у розмірі 20 000,00 дол. США та члена сім?ї (матері) - готівкових коштів у розмірі 20 000,00 дол. США, наявних у них станом на 31 грудня 2023 року. Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 12 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на загальну суму 40 000,00 дол. США, що еквівалентно (за офіційним курсом НБУ станом на 31 грудня 2023 року - 37,98 грн) 1 519 200,00 гривень. 
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що зафіксовані ними фактичні дані підтверджують те, що ОСОБА_2 , будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та на якого покладено обов`язок подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при поданні щорічної декларації за 2023 рік зазначив відомості, які не відповідають дійсності, зокрема щодо отриманих доходів та наявних грошових активів. 
За таких обставин суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, а саме подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Твердження апелянта про відсутність у нього умислу на внесення недостовірних відомостей у декларацію та наявність підстав для закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення є неспроможними, виходячи з наступного.
За вимогами п.п. 7, 8 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про: 
- отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи;
- наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються у банку, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, якщо сукупна вартість всіх грошових активів не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.
Відповідно до пунктів 3, 4, 5 р. II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 449/21 (чинного на момент подання декларації), суб`єкт декларування до початку заповнення декларації повинен підтвердити ознайомлення із цим Порядком шляхом проставлення відповідної відмітки. Після заповнення усіх необхідних розділів декларації суб`єкту декларування надається можливість перевірити повноту та достовірність зазначеної ним інформації. Перед підписанням декларації суб`єкт декларування підтверджує повноту та достовірність даних, вказаних у ній, ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки. Суб`єкт декларування підписує декларацію шляхом накладання на неї особистого кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису відповідно до вимог законодавства.
Відомості про зазначений порядок заповнення декларації спростовує доводи апеляційної скарги про зазначення відомостей про розмір грошових коштів виключно відповідно до положень абз.3 ч.2 ст.46 Закону України “Про запобігання корупції”, оскільки ОСОБА_2 перед заповненням декларації ознайомився із зазначеним Порядком, про що проставив відповідну відмітку, а також після заповнення всіх її розділів мав можливість перевірити повноту та достовірність зазначеної ним інформації та проставив відповідну позначку про підтвердження правильності даних, після чого подав цю декларацію шляхом накладення електронного цифрового підпису, що підтверджується наявною в матеріалах справи послідовністю дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які вчинив ОСОБА_2 .
Також, перед підписанням декларації особистим кваліфікованим електронним підписом ОСОБА_2 як суб`єкт декларування, здійснює підтвердження ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки в документі. Отже останній був обізнаний з інформацією як щодо заповнення відомостей про наявність грошових коштів станом на останній день звітного періоду, так і щодо наслідків за подання недостовірних відомостей у декларації, що свідчить про його свідоме неподання достовірних відомостей.
Апеляційний суд також зауважує і на тому, що функціонал Реєстру декларацій НАЗК надає можливість ознайомитися з детальними письмовими роз`ясненнями, в тому числі ознайомитися зі змістом абз. п.74 Роз`яснень, на які звертає увагу прокурор.
Крім того, доводи апеляційної скарги про зазначення відомостей про розмір грошових коштів виключно відповідно до положень абз.3 ч.2 ст.46 Закону України “Про запобігання корупції” апеляційний суд вважає неналежними, оскільки вказаний абзац стосується лише об`єктів декларування, що перебували у володінні або користуванні суб`єкта декларування або членів його сім`ї, і не стосується грошових активів, у тому числі готівкових коштів, які є власністю суб`єкта декларування або членів його сім`ї.
В апеляційній скарзі не заперечується відсутність у декларації відомостей щодо коштів на суму 537 027,16 грн., що становить різницю між вартістю набутого активу (квартири) і можливими доходами апелянта і членів його сім`ї.
Таким чином, ОСОБА_2 маючи повну інформацію щодо об`єктів декларування та порядку заповнення декларації допустив подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, чим вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Таким чином, за результатами повної перевірки декларацій за 2023 рік встановлено, що зазначені суб`єктом декларування у декларації за 2023 рік відомості відрізняються від достовірних на загальну суму 2 056 227,16 грн, що перевищує 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано його пояснення щодо перебування протягом значної частини періоду перевірки на лікуванні та дворазової госпіталізації, колегія суддів вважає безпідставними. 
Сам по собі факт перебування особи на лікуванні не спростовує встановлених судом обставин подання нею у декларації завідомо недостовірних відомостей, оскільки обов`язок подати достовірну декларацію виникає у суб`єкта декларування під час її заповнення та подання.
При цьому з матеріалів справи не вбачається, що зазначені обставини об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 при поданні декларації внести до неї достовірні відомості. Наведені апелянтом доводи фактично не спростовують встановленого судом факту відображення у декларації недостовірної інформації щодо отриманих доходів та грошових активів.
За таких обставин наведені доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не спростовують правильності висновків суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КупАП.
Посилання апелянта на те, що відомості щодо отримання ним позики у сумі 537 027,16 грн не були відображені у декларації у зв`язку з технічним збоєм у роботі системи електронного декларування, колегія суддів вважає необґрунтованими.
З матеріалів справи не вбачається жодних належних та допустимих доказів, які би підтверджували наявність технічного збою в роботі системи електронного декларування саме під час заповнення та подання декларації апелянтом, а також те, що саме з цієї причини відповідні відомості не були внесені до декларації.
Самі лише припущення апелянта про можливі збої в роботі системи, зумовлені значним навантаженням на сервери або збільшенням кількості кібератак на державні інформаційні ресурси після початку повномасштабної агресії російської федерації, не можуть вважатися належним підтвердженням зазначених обставин.
Крім того, подання декларації здійснюється шляхом послідовного заповнення відповідних розділів електронної форми, після чого суб`єкт декларування підтверджує достовірність внесених до неї відомостей власним електронним підписом. 
За таких обставин саме на суб`єкта декларування покладається обов`язок перевірити повноту та правильність внесених відомостей. Крім того, наявна технічна можливість після подання декларації перевірити її повноту та за потреби подати виправлену декларацію. 
Отже, наведені доводи апеляційної скарги не спростовують встановленого судом першої інстанції факту внесення до декларації недостовірних відомостей та не ставлять під сумнів правильність його висновків.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.172-6 КупАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ: 

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2026 року відносно нього — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя