Справа № 461/567/25 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В 
Провадження № 22-ц/811/2389/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 травня 2025 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги,
ВСТАНОВИЛА:
23.01.2025 Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги.
Просило стягнути солідарно з відповідачів на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 по 31.03.2024 у сумі 1126 гривень 48 копійок, інфляційні втрати в розмірі 0,84 гривень, 3% річних в розмірі 0,47 гривень, пеню в розмірі 42,01 гривень.
Позов обгрунтований тим, що актами включення системи теплопостачання, затвердженими управителем будинку, підтверджується факт надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуги з постачання теплової енергії, в тому числі теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку АДРЕСА_1 . 01.12.2021 з відповідачем укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічними договором приєднання, типова форма якого затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 08.09.2021. Відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 , користуються послугами з постачання теплової енергії, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», в тому числі для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. Відповідачам для здійснення оплати був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Проте, всупереч п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чинних договорів, відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо сплати за надані послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, у зв`язку з чим виникла заборгованість за надані послуги за період з 01.12.2021 по 31.03.2024 у сумі 1126 гривень 48 копійок, інфляційні втрати у розмірі 0,84 гривень, 3% річних в розмірі 0,47 гривень, пеня в розмірі 42,01 гривень. Зазначає, що неправомірні дії відповідачів призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача, у зв`язку з чим ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 травня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 по 31.03.2024 у сумі 1126 гривень 48 копійок, інфляційні втрати в розмірі 0,84 гривень, 3% річних в розмірі 0,47 гривень, пеню в розмірі 42,01 гривень. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору – 3028 гривень 00 копійок, а саме по 1514 гривень 00 копійок, з кожного.
В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначають, що постачання теплової енергії та опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку АДРЕСА_1 нічим не підтверджено, окрім відомостей про нарахування та оплату послуги за постачання теплової енергії за період з 01.06.2017 по 31.03.2024. Стверджують, що місця загального користування та допоміжні приміщення будинку не опалювались після відключення (2016 року). Отже, обґрунтування позову та рішення суду в частині нарахування заборгованості за теплопостачання в технічні та загальнобудинкові приміщення документально спростовані. Надані суду акти не є належними доказами заборгованості у цій справі. 
Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
ЛМКП «Львівтеплоенерго» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та гарячої води.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Пунктом першим частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії визначено статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Зокрема, згідно з пунктом 2 частиною 2 статті 10 цього Закону обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Відповідно до ч. 12 розділу IV «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/ нежитлових приміщень.
Згідно з пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі №311/3489/18 міститься висновок про те, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та користуються послугами з постачання теплової енергії, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», зокрема, для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. Зазначене підтверджується довідкою № 1 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 15.01.2025 ЛМКП «Львівтеплоенерго». 
Для здійснення оплати послуг з постачання теплової енергії відповідачам був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Житловий будинок АДРЕСА_1 включений до системи теплопостачання теплопостачальною організацією ЛМКП «Львівтеплоенерго» без квартир АДРЕСА_4 .
Вказане вище підтверджується, зокрема: актом про включення системи теплопостачання від 11 жовтня 2021 року(а.с.11), актом про включення системи теплопостачання від 17 листопада 2022 року(а.с.12), актом про включення системи теплопостачання від 16 жовтня 2023 року(а.с.13).
Як убачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість станом на 15.01.2025 становить 1126 гривень 48 копійок, інфляційні втрати в розмірі 0,84 гривень, 3% річних в розмірі 0,47 гривень, пеню в розмірі 42,01 гривень.
Оскільки житло відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку, вони зобов`язані нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №703/58/16-ц.
На підставі вищевикладеного, відповідачі зобов`язані нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Враховуючи те, що відповідачі є співівласниками будинку, а відтак зобов`язані брати участь у загальних витратах на утримання будинку, в тому числі і витратах на загальнобудинкові потреби на опалення та абонентське обслуговування, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які зареєстровані та фактично проживають у кв. АДРЕСА_2 , на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 по 31.03.2024 в сумі 1126 гривень 48 копійок, інфляційні втрати в розмірі 0,84 гривень, 3% річних в розмірі 0,47 гривень, пеню в розмірі 42,01 гривень. 
Відповідно до п.14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315.
Доказів, які б вказували, що нарахування здійснюється позивачем некоректно, стороною відповідачів суду не надано.
Доводи апеляційної скарги про те, що теплова енергія до будинку  АДРЕСА_1 не подавалась з 2016 року є необгрунтованими, оскільки як убачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_5 була відключена від системи центрального опалення з квітня 2024 року. 
Однак, колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору, з огляду на таке.
З матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_2 .
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому є звільненим від сплати судового збору, відтак відсутні підстави для стягнення з нього судового збору на користь позивача.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, рішення суду слід скасувати в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 1514 гривень 00 копійок судового збору. В решті рішення суду – залишити без змін. 
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 травня 2025 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 1514 гривень 00 копійок судового збору скасувати.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня ухвалення.
Повний текст постанови складено: 24.04.2026.

Головуючий      
Судді