Справа № 420/32014/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду 18.09.2025 надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання від 20.11.2023 р. № НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про обмін посвідки на постійне проживання та здійснити обмін посвідки на постійне проживання, у зв`язку із досягненням 45-и річного віку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа без громадянства, з 03.12.2009 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 , виданої ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області 17.11.2009 р., за №310307, безстроково (далі - Позивач, або ОСОБА_2 ). У 2023 році ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - Відповідач, або ДМС в Одеській області) для здійснення обміну виданої йому посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 , виданої ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області 17.11.2009 р., за № НОМЕР_3 , безстроково, у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку, для подальшого використання. У зв`язку з неотриманням протягом тривалого часу відповіді від ДМС в Одеській області, ОСОБА_2 звернувся по телефону до ДМС в Одеській області. В ході телефонної розмови, співробітники ДМС в Одеській області ОСОБА_3 повідомили, що йому відмовлено в обміні посвідки. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_2 , за наданням юридичної допомоги, звернувся до адвоката Алієва Айдина Тапдигалі огли, із яким уклав Договір про надання правничої допомоги від 08.09.2025 №08/09/25. Того ж дня адвокатом Алієвим А.Т. було направлено до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області відповідний адвокатський запит за №08/09/25. 15 вересня 2025 року, на електронну адресу адвоката А.Алієва: ІНФОРМАЦІЯ_2 , надійшла відповідь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за вихідним №5100.19.1-9747/51.1-25 від 15.09.2025, у якій зазначається: «На Ваш адвокатський запит повідомляємо, що 15.11.2023 до Головного управління ДМС в Одеській області (далі - ГУ ДМС) із заявою про обмін посвідки на постійне проживання звернувся громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20.11.2023 ГУ ДМС в Одеській області на підставі пп. 3 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 321 (далі - Порядок оформлення) прийнято рішення про відмову в обміні посвідки на постійне проживання». До відповіді додано копію Рішення про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання від 20.11.2023 р. № НОМЕР_1 .
Позивач вважає, що рішення про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання від 20.11.2023 р. № НОМЕР_1 , Відповідачем прийнято безпідставно, протиправно, та підлягає скасуванню, з підстав, викладених нижче.
Як зазначено у позові, рішенням від 20.11.2023 р. № 51002300020871 відповідач відмовив в обміні посвідки на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постаново Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 321. Разом з тим, оскаржуване рішення міграційного органу не містить зазначення, які саме дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію. При видачі ОСОБА_3 посвідки на постійне проживання була проведена перевірка законності залишення позивача на постійне проживання на території України, будь-яких підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію виявлено не було та визнано позивача таким, що має дозвіл на імміграцію, що мало наслідком надання посвідки на постійне проживання в Україні. Тобто, з 2009 року, - це більш ніж 12 років, Позивач користувався посвідкою на постійне проживання в Україні, маючи обґрунтоване сподівання на належне виконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень під час оформлення посвідки на постійне проживання в Україні. Також, відповідачем на адвокатський запит не надано жодних доказів того, що ОСОБА_4 подано свідомо неправдиві відомості, документи, що містили недостовірні дані або підроблені, допущено порушення при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні. Більш того, як стверджує позивач, доказів щодо скасування, або відкликання дозволу на імміграцію на час винесення оскаржуваного рішення, Відповідачем на адвокатський запит також надано не було. Разом з тим у спірних правовідносинах розглядалось питання щодо обміну посвідки на постійне проживання, а тому, відповідно відповідач не може посилатись на положення п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію", яким регулюється питання щодо надання дозволу на імміграцію.
Позивач вважає, що навіть за обставини помилкового надання дозволу на імміграцію або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на позивача є неприпустимим. За таких обставин вказано у позові, рішення ГУ ДМС України в Одеській області про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання від 20.11.2023 р. № НОМЕР_1 , підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 23.09.2025 року позов залишено без руху.
26.09.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позову.
13.11.2025 року ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження по справі.
28.11.2025 року (ЕС125949/25) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов разом із додатками, в якому зазначено, що ГУ ДМС в Одеській області не визнає даний адміністративний позов виходячи з наступного.
У відзиві вказано, що як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав довідку про визнання особою без громадянства, а також паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку для здійснення обміну посвідки на постійне проживання. Відповідно до п.4 Постанови № 317 заява про визнання особою без громадянства та додані до неї документи подаються заявником або його законним представником особисто територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем проживання особи. Відповідно до матеріалів справи, вищевказана заява не подавалася, та відповідно довідка про визнання особою без громадянства для здійснення обміну посвідки на постійне проживання не надавалася.
Таким чином, як стверджує відповідач, ГУ ДМС в Одеській області 20.11.2023 прийнято рішення № 51002300020871 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 у зв`язку з тим, що дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.
З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
28.11.2025 року (вх.№ ЕС125951/25) від представника відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. 
Ухвалою суду від 10.04.2026 року у задоволенні заяви представника відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову по справі №420/32014/25 відмовлено.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими доказами, суд встановив таке.
22.05.2009 року ОСОБА_1 звернувся до ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області із заявою, в якій просив надати йому дозвіл на імміграцію в Україні оскільки, він проживаю на території України з 12.02.1998 року і хоче залишитися на постійне місце проживання та працювати в Україні.
У даній заяві позивачем було вказано, що він є особою без громадянства та що він не перебував раніше в громадянстві України чи інших держав.
До заяви було додано копію свідоцтва про народження в республіці Азербайджан.
В наданих відповідачем матеріалах особової справи позивача наявний лист, в якому вказано, що позивач не отримував громадянства республіки Азербайджан.
Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області за результатами розгляду заяви про отримання дозволу на імміграцію в Україну складено висновок, в якому, зокрема, вказано, що в зв`язку з тим, що позивач значиться постійно зареєстрованим з 12.02.1998 року в АДРЕСА_2 по паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, він має право на отримання дозволу на імміграцію в Україну, згідно розділу 4, п. 1 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» ( вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України «Про імміграцію» і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні).
Даний висновок 13.11.2009 року затверджено начальником ВГІРФО України в Одеській області підполковник міліції.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.11.2009 року документований посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 , виданою ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області за №310307, безстроково.
З наданої до суду копії посвідки від 17.11.2009 р., за №310307 вбачається, що позивач є особою без громадянства. 
На посвідці міститься відмітка про те, що з 03.12.2009 року позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
15.11.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , виданої 17.11.2009 ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області за № 310307, у зв`язку із досягненням ним 45-річного віку.
Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області 20.11.2023 року прийнято рішення № 51002300020871 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.
Як стверджує відповідач дане рішення прийняте у зв`язку з тим, що дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.
Відповідач зазначає, що копію рішення ГУ ДМС в Одеській області від 20.11.2023 № 51002300020871 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання було направлено рекомендованим листом на адресу ОСОБА_1 23.11.2023, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією фіскального чеку АТ «Укрпошти» № 6504521680580.
В той же час, доказів отримання позивачем поштового виправлення № 6504521680580 до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження того, що із даним відправленням позивачу було направлено саме копію оскаржуваного рішення.
Позивачем же вказано, що в ході телефонної розмови, співробітники ДМС в Одеській області ОСОБА_3 повідомили, що йому відмовлено в обміні посвідки. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_2 , за наданням юридичної допомоги, звернувся до адвоката Алієва Айдина Тапдигалі огли, із яким уклав Договір про надання правничої допомоги від 08.09.2025 №08/09/25. Того ж дня адвокатом Алієвим А.Т. було направлено до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області відповідний адвокатський запит за №08/09/25. 15 вересня 2025 року, на електронну адресу адвоката А.Алієва: ІНФОРМАЦІЯ_2 , надійшла відповідь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за вихідним №5100.19.1-9747/51.1-25 від 15.09.2025, у якій зазначається: «На Ваш адвокатський запит повідомляємо, що 15.11.2023 до Головного управління ДМС в Одеській області (далі - ГУ ДМС) із заявою про обмін посвідки на постійне проживання звернувся громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доказів на підтвердження наявності інших обставин ознайомлення позивача із рішенням від 20.11.2023 р. № 51002300020871 до суду не надано. 
Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання від 20.11.2023 р. № НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачений Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321 (далі - Порядок № 321).
Положеннями підпункту 5 пункту 7 Порядку № 321 передбачено, що обмін посвідки здійснюється у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).
У пункті 16 Порядку № 321 визначено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.
Згідно із положеннями пункту 21 Порядку № 321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.
У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.
У разі виявлення факту подання особою для оформлення у порядку обміну посвідки, у якій було зазначено належність особи до іноземного громадянства, та документа, визначеного підпунктом 4 пункту 40 цього Порядку, який свідчить про припинення нею громадянства, зазначеного у посвідці, за відсутності документа, що посвідчує особу без громадянства, у прийнятті документів відмовляється до проходження особою процедури визнання особою без громадянства відповідно до вимог Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2021 р. № 317 "Деякі питання визнання особою без громадянства" (Офіційний вісник України, 2021 р., № 31, ст. 1778).
Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.
У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта із використанням кваліфікованого електронного підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.
До заяви-анкети вноситься інформація про номер контактного телефону заявника та адресу особистої електронної пошти (пункт 22 Порядку № 321).
Згідно з п.27 Порядку № 321 прийняті уповноваженим суб`єктом заява-анкета та скановані документи (у тому числі отримані біометричні дані, параметри) із застосуванням засобів Реєстру автоматично розподіляються та надсилаються до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який обслуговує відповідного уповноваженого суб`єкта, що здійснив прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження для розгляду документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 і 33 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства (пункт 29 Порядку № 321).
Згідно пункту 36 Порядку № 321 після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів.
Пунктом 37 Порядку № 321 установлено, що ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.
У пункті 38 Порядку № 321 визначено, що рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі не пізніше ніж протягом десятого робочого дня з дня прийняття документів.
Відповідно пункту 40 Порядку № 321 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:
1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);
2) дійсний паспортний документ іноземця (або паспортні документи - у разі, коли іноземець має одночасно громадянство (підданство) кількох держав (множинне громадянство) або документ, що посвідчує особу без громадянства;
3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;
4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;
5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;
6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати;
7) документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, з даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності);
8) витяг з реєстру територіальної громади (у разі наявності).
Замість документів, зазначених у підпунктах 2 і 3 цього пункту, особа, визнана особою без громадянства відповідно до статті 6-1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", подає копію рішення про визнання особою без громадянства, оформлену в установленому порядку.
Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-8 цього пункту.
До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4, 5, 7 і 8 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.
Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4, 5, 7 і 8 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.
Іноземець або особа без громадянства можуть подати також інші документи, які підтверджують наявність підстав для отримання посвідки або підтверджують інформацію, зазначену в заяві-анкеті, зокрема, про місце проживання (документи, що підтверджують право власності на житло, договір наймання (піднаймання, оренди) тощо). Копії таких документів долучаються до заяви-анкети.
Відповідно до п.41 Порядку №321 у разі коли обмін посвідки здійснюється у зв`язку із закінченням строку її дії або оформленням нової посвідки в разі втрати або викрадення, додатково подаються документи, зазначені у підпункті 4 пункту 32, пункті 33 цього Порядку.
У разі неможливості подати такі документи у зв`язку з їх втратою або видачею на тимчасово окупованій території України, іноземцем або особою без громадянства додатково подаються документи, які згідно із Законом України "Про імміграцію" підтверджують підстави для отримання дозволу на імміграцію (посвідки на постійне проживання), та їх копії.
Пунктом 41-1 Порядку №321 визначено, що у разі коли особа для обміну подає посвідку, у якій зазначено її статус особи без громадянства, але цей статус був визначений за відсутності документа, що посвідчує особу без громадянства, до набрання чинності статтею 6-1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", вона зобов`язана протягом десяти робочих днів з дня прийняття документів на обмін посвідки подати заяву про визнання особою без громадянства відповідно до вимог Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2021 р. № 317 "Деякі питання визнання особою без громадянства" (Офіційний вісник України, 2021 р., № 31, ст. 1778). Про такий обов`язок особі письмово повідомляється у день звернення.
Положеннями пункту 43 Порядку № 321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні не пізніше ніж протягом десятого робочого дня з дня прийняття документів.
Рішення стосовно осіб, зазначених у пункті 41-1 цього Порядку, приймається у строки, визначені цим пунктом, незалежно від того, чи прийнято рішення про визнання/відмову у визнанні особою без громадянства. У разі прийняття у подальшому рішення про відмову у визнанні особою без громадянства посвідка скасовується на підставі підпункту 2-1 пункту 64 цього Порядку. 
Пунктом 44 Порядку № 321 визначено, якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.
У разі коли втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, не містить безконтактного електронного носія і була видана іншим територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, для підтвердження видачі не пізніше наступного дня після прийняття до розгляду заяви-анкети до такого територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається запит.
Згідно із пунктом 45 Порядку № 321 перевірка за за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі "Службові відмітки" заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну. 
За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.
У разі коли під час порівняння фотозображень не встановлено тотожність зображеної на них особи або виявлено невідповідність відомостей, зазначених у запиті, даним, наведеним у заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, про це повідомляється територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, для вжиття додаткових заходів з ідентифікації іноземця або особи без громадянства і з`ясування обставин виникнення розбіжностей.
Відповідно до пункту 46 Порядку № 321 після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.
Водночас, пунктом 62 Порядку №321 визначені підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки, зокрема, п.3: дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що Порядком № 321 чітко визначено повноваження територіального органу ДМС при вирішенні питання про обмін посвідки на постійне проживання, які обмежені перевіркою лише підстав для такого обміну та підстав для прийняття рішення про відмову у видачі (оформленні) посвідки, передбачених пунктом 62 Порядку № 321.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішенні прийняте на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку № 321.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що законодавцем відокремлюється поняття «обмін» посвідки та її «оформлення». Під різне нормативне регулювання підпадає як порядок розгляду заяви, так і підстави для прийняття рішення та кінцевий результат розгляду заяви.
Так, положеннями підпункту 5 пункту 7 Порядку № 321 передбачено, що обмін посвідки здійснюється у разі, зокрема, досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку.
Як вже зазначалось судом, позивач звернувся до відповідача саме із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням 45-річного віку відповідно до приписів пункту 7 Порядку № 321 та надала до заяви необхідний перелік документів, визначений пунктом 40 цього Порядку.
Однак, вказаними вище рішеннями відповідача, на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку № 321, їй відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання з підстав того, що дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію. 
З цього приводу суд зазначає, що оскільки приписи Порядку № 321 не надають право відповідачу при розгляді заяви про обмін посвідки перевіряти наявність підстав для видачі посвідки на постійне проживання та обґрунтованість підстав надання дозволу на імміграцію в Україну, то доводи відповідача є безпідставними та такими, що не гуртуються на вимогах чинного законодавства.
Разом із цим, системний аналіз приписів Порядку №321, зокрема, п.41-1, п.43 дає підстави для висновку, що відсутність рішення про визнання особою без громадянства не може бути підставою для відмови у обміні посвідки.
У зв`язку з чим, рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання є протиправними та такими, що прийняті міграційною службою всупереч вимогам законодавства України.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про обмін посвідки на постійне проживання та здійснити обмін посвідки на постійне проживання, у зв`язку із досягненням 45-и річного віку, суд зазначає.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин і задоволеними в адміністративному судочинстві можуть бути лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
Як передбачено частинами першою, другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вказаний принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.(ч.3 ст.9 КАС України)
При цьому, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував про неможливість виходу за межі позовних вимог із порушенням принципу диспозитивності у випадку самостійно обрання правової підстави та предмету позову, оскільки принцип стабільності є визначальним в даному випадку.
Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких просять сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.
З огляду на викладене, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб.
Згідно із приписами пункту 46 Порядку № 321 після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.
Таким чином, положеннями Порядку № 321 чітко визначено перелік дій територіального органу ДМС при вирішенні питання про обмін посвідки на постійне проживання та передбачено альтернативні варіанти щодо результатів розгляду заяви про обмін посвідки на постійне проживання: прийняти рішення про оформлення посвідки чи відмовити в такому обміні.
Саме за наслідками вчинення дій, передбачених Порядком № 321, а також за відсутності підстав для відмови у обміні посвідки, визначених приписами цього Порядку, територіальний орган ДМС зобов`язаний видати особі, що зверталася із заявою про обмін посвідки, нову посвідку на постійне проживання в Україні.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, в порушення норм чинного законодавства, за наслідком поданих позивачем заяв не здійснено відповідних дій, визначених Порядком № 321, та не прийнято рішення про обмін або відмову у обміні посвідки.
Таким чином, аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про обмін посвідки на постійне проживання та здійснити обмін посвідки на постійне проживання, у зв`язку із досягненням 45-и річного віку.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено 968,96 грн судового збору.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання від 20.11.2023 р. № НОМЕР_1 .
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про обмін посвідки на постійне проживання та здійснити обмін посвідки на постійне проживання, у зв`язку із досягненням 45-и річного віку.
Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач - Головне ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя O.A. Вовченко