ЄУН 387/2018/25
Номер провадження по справі 2-о/387/10/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року селище Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі:

головуючого судді Майстер І.П.
за участі секретаря судового засідання Полюхович Т.А.
заявника ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Помічнянська міська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, Добровеличківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Дніпровське міжрегіональне управління МЮ України, Новоукраїнська державна нотаріальна контора Кіровоградської області про встановлення факту смерті

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що  ОСОБА_2 є її чоловіком, у вересня 2021 він поїхав до доньки в російську федерацію. Перебуваючи там тяжко захворів та не зміг повернутись до України через бойові дії та поганий стан здоров`я. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, поховання його здійснила донька там.Встановлення факту необхідне для державної реєстрації смерті громадяника України ОСОБА_2 , в органах реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть на території України, для оформлення спадщини, що спонукало заявницю звернутись з даною заявою.
Заявник в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити.
Заінтересована особа Помічнянська міська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явились, про день, час та місце слухання справи повідомлялись.
Заінтересована особа Добровеличківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Дніпровське міжрегіональне управління МЮ України явку свого представника не забезпечили про день, час та місце слухання справи повідомлялись.
Заінтересована особа Новоукраїнська державна нотаріальна контора Кіровоградської області в судове засідання не з`явились надала до суду заяву про слухання справи за відсутності представника.
Дослідивши заяву по суті спору, письмові докази, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 
Зі свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 виданого міськвиконкомом Добровеличківського району Кіровоградської області від 30.09.1978 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 30.09.1978, прізвище дружини після одруження " ОСОБА_4 " ( а.с.13).
З довідки голови вуличного комітету від 15.12.2025 встановлено, що ОСОБА_2 проживав за адресою АДРЕСА_1 з 1980 року ( а.с.14).
З листа Міністерства закордоних справ України від 15.09.2025 встановлено, що ОСОБА_1 , рекомендовано звернутись до Міністерства Юстиції України, за роз`ясненням щодо реєстрації смерті її чоловіка ОСОБА_5 , на території держави -агресора ( а.с.15).
З листа Міністерства Юстиції України від 21.11.2025 встановлено, що ОСОБА_6 , встановлення смерті її чоловіка необхідно звернутись до суду з відповідною заявою ( а.с.16).
З листа Добровеличківського сектору Центрально-Південне Міжрегіональне управління державної міграційної служби від 15.10.2025 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був документований паспортом громадянина України ( а.с.17).
З декларації №0001-07Т4-2К00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 уклав декларацію із сімейним лікарем ( а.с.19).
З посвідки про захоронення №10000026771540911 встановлено, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , похоронений 24.05.2025 ( а.с.34-36).
З довідки про смерть №А-06573 виданої муніципальною бюджетною установою м.Корольова Московської області встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м.Корольов Московської області РФ, актовий запис №170259505001901109003 ( а.с.37).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.ч.1, 2, 7 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. 
Згідно з положеннями статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Таким чином, виходячи з наведеного, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки встановлений факт смерті ОСОБА_2 в м.Корольов Московська область, РФ. 
У заяві заявниця зазначала, що реєстрація смерті її чоловіка в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась. Також суд зазначає, що в консульських установах реєстрації актів цивільного стану неможлива, через припинення дипломатичних відносин та закриття всіх консульських установ України в РФ. Отже встановлення факту смерті є необхідним для отримання заявниці свідоцтва про смерть чоловіка на території російської федерації та легалізації його на території України для оформлення спадкових прав після його смерті.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про міжнародне приватне право», до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Аналогічно регламентовано зазначене питання у п. 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав, щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року №107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю російської федерації.
За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у місті Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у місті Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.
З дати зупинення дії Конвенції, зокрема, до документів, виданих на території російської федерації і Республіки Білорусь, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією та Республікою Білорусь.
Також суд враховує, з огляду на збройний конфлікт між Україною та російською федерацією, ОСОБА_1 позбавлена фізичної можливості звернутися про видачу на території російської федерації та апостилювання цього документа відповідними органами російської федерації.
Таким чином, заявниця ОСОБА_1 позбавлена прав на успадкування майна в межах вимог законодавства, а тому потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту.
Суд звертає увагу, що невизначеність норм процесуального права не може тлумачитися проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який спір. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №643/1873/23.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21).
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022року у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан.
У зв`язку із набранням чинності 23 грудня 2022 року Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протокол до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» № 2783-ІХ від 01 грудня 2022 року, зупинено дію Конвенції у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь.
Відповідно до пункту 3.1. Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України (далі Інструкції), реєстрація смерті громадян України, померлих за кордоном, провадиться консулом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання.
Відповідно до пункту 3.2. Інструкції, реєстрація смерті провадиться за письмовою заявою родичів померлого, компетентних органів країни перебування, адміністрації медичного закладу, у якому настала смерть, та інших осіб на підставі: - медичного документа про смерть, виданого медичним закладом, - довідки про смерть, виданої компетентними органами держави перебування. Ці документи додаються до актового запису про смерть.
Відповідно до пункту 3.3. Інструкції, свідоцтво про смерть видається близьким родичам померлого або надсилається разом з паспортним документом померлого до Міністерства закордонних справ України для передачі вищезазначеним особам.
Відповідно до пункту 3.6. Інструкції, реєстрація смерті громадян України, які померли в дорозі на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або іншому транспортному засобі, провадиться у найближчому дипломатичному представництві або консульській установі України при пред`явленні заявником документів, передбачених пунктом 3.2 цього розділу.
Враховуючи, що оскільки реєстрація смерті ОСОБА_2 в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, а в консульських установах неможлива, через припинення дипломатичних відносин та закриття всіх консульських установ України в російській федерації, наявність спору між спадкоємцями щодо майна судом не встановлена, заявником не повідомлено про такі обставини, тому заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 293-294 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Помічнянська міська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, Добровеличківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Дніпровське міжрегіональне управління МЮ України, Новоукраїнська державна нотаріальна контора Кіровоградської області про встановлення факту смерті - задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Сортавала Карельської АРСР (Каралеська Автономна Радянська Соціалістична Республіка (КАРСР), громадянин України, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Корольов, Московська область, російська федерація, причина смерті: кардіосклероз постінфарктний.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м.Семипалатинськ Республіка Казахстан, жителька АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;
заінтересована особа - Помічнянська міська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області ( ЄДПРОУ 41755279, Кіровоградська область Новоукраїнського району м.Помічна вул. Перемоги, 91);
заінтересована особа - Добровеличківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Дніпровське міжрегіональне управління МЮ України ( ЄДРПОУ 24149327, Кіровоградська область селище Добровеличківка вул. Центральна,107);
заінтересована особа - Новоукраїнська державна нотаріальна контора Кіровоградської області ( ЄДРПОУ 02884747, Кіровоградська область м.Новоукраїнка).

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області        Майстер І.П.