Справа № 420/24523/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду 22.07.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ (військова частина НОМЕР_2 ), в якому просить суд: 
1. Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ (в/ч НОМЕР_2 ), яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020 року при обчисленні ОСОБА_1 в період з 10.12.2022 по 20.05.2023 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;
2. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ (в/ч НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок з 10.12.2022 по 20.05.2023 включно ОСОБА_1 грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії), грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших складових грошового забезпечення, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;
3. Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ (в/ч НОМЕР_2 ) щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, премії, надбавки, індексації) ОСОБА_1 з 10.12.2022 по 15 квітня 2025 в період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ;
4. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ (в/ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму утриманого військового збору з грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, премії, надбавки, індексації) з 10.12.2022 по 15 квітня 2025 в період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ;
5. Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ (в/ч НОМЕР_2 ) щодо неврахування додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, при обчисленні розміру компенсації за всі невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічної основної та додаткової, як учаснику бойових дій) ОСОБА_1 ;
6. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ (в/ч НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок розміру компенсації за всі невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічної основної та додаткової, як учаснику бойових дій) ОСОБА_1 з врахуванням додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;
7. Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ (в/ч НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби;
8. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ (в/ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 07 грудня 2023 року. З 10 грудня 2022 по 15 квітня 2025 року проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні ДПСУ (військова частина НОМЕР_2 ). Впродовж усього періоду військової служби ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України. 15 квітня 2025 року звільнений з військової служби на підставі наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ №558-ОС за віком. Після звільнення ОСОБА_1 було виявлено недоплату посадового окладу та окладу за військовим званням за 2022-2023 рік, що вплинуло і на інші складові грошового забезпечення при здійсненні остаточного розрахунку при звільненні. Також було виявлено незаконне стягнення військового збору з грошового забезпечення ОСОБА_1 у період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. При обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні щорічних відпусток та додаткових відпусток, як учаснику бойових дій, протиправно не включені до складу грошового забезпечення суми додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ з проханням здійснити повний розрахунок у зв`язку із звільненням, проте отримав протиправну відмову.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Каравана Р.В.
Ухвалою судді від 29.07.2025 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків.
06.08.2025 від представника позивача надійшла заява (вх. №ЕС/80423/25) про поновлення процесуального строку, у якій зазначено, що представником позивача направлялися адвокатські запити до відповідача з проханням надати вказані документи (копія додається). У відповідь на запит у червні 2025 року НОМЕР_1 прикордонним загоном було надано картки грошового забезпечення та архівні відомості про грошове забезпечення за 2022-2025 роки, які долучені до позовної заяви. Ані грошовий атестат, ані довідку про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення для призначення пенсії надано не було. Станом на 5 серпня 2025 року НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ унеможливлює оформлення позивачем пенсії. Після ознайомлення з картками грошового забезпечення та архівним відомостями про грошове забезпечення за 2022-2025 роки було виявлено недоплату, у зв`язку з чим ОСОБА_1 одразу направив письмову заяву щодо здійснення йому перерахунку, яка долучена до позовної заяви. 07 липня 2025 року ОСОБА_1 отримав письмову відповідь за результатами розгляду своєї заяви, де йому відмовлено у здійсненні перерахунків, а також відмовлено у видачі довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України з посиланням на те, що інформація щодо залучення його до бойових дій є інформацією з обмеженим доступом, що є грубим порушенням Конституції України та Закону України «Про інформацію».
Ухвалою судді від 11.08.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); зобов`язати НОМЕР_1 Прикордонний загін ДПСУ (військова частина НОМЕР_2 ) надати до суду в десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали належним чином засвідчені копії грошового атестату та довідки про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення для призначення пенсії (за наявності) ОСОБА_1 та доказів їх вручення після виключення зі списків особового складу.
26.08.2025 від представника відповідача Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив (вх. №ЕС/88095/25) з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог.
У вказаному відзиві зазначили, що у лютому 2018 року відповідно до п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» до зазначеної норми були внесені зміни, а саме п. 4 постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 викладено в новій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.». Відтак, вимоги позивача щодо обрахунку його посадового окладу та окладу за військове звання, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений у 2020 році, є необґрунтованими, оскільки це суперечить приписам постанови №704.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30.12.2015 №1161 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором». З аналізу наведених правових норм слідує висновок, що до введення в Україні режиму воєнного стану, чинним законодавством були передбачені пільги з оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, які розповсюджувалися на осіб, які беруть безпосередню участь: 1) в антитерористичній операції; 2) у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС). На підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь, законодавством визначався відповідний перелік документів для підтвердження такого статусу. Тобто до запровадження воєнного стану, чинним законодавством був передбачений порядок реалізації пільги з оподаткування військовим збором.
Отже, тільки із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №244 від 17.03.2023 необхідною умовою підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів. Таким чином, порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором було визначено спеціальним нормативно-правовим актом, про що свідчить вищевказані норми Податкового кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України №244 від 17.03.2023. Враховуючи вказані обставини, у періоді з квітня 2022 року до 09 липня 2023 року була відсутня пільга з оподаткування військового збору для військовослужбовців, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації поза межами Донецької та Луганської областей. Наголошуємо, що Позивач весь час проходив військову службу на території Сумської області. 
П. 1 ПКМУ № 168 визначено, що розмір додаткової винагороди може бути збільшеним до 100000 гривень тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення). Район воєнних (бойових) дій визначається рішенням Головнокомандувача ЗСУ. Відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України з 01.01.2023 року по 05.08.2024 року Сумська область виключена з переліку районів ведення воєнних (бойових) дій. Таким чином, з 01.01.2023 року відсутня обов`язкова умова для нарахування та виплати збільшеної додаткової винагороди – перебування в районі ведення бойових дій. Слід зазначити, що додаткова винагорода визначена постановою КМУ №168 від 28.02.2022, на відміну від грошового забезпечення виплачується в наступному місяці який слідує місяцю, в якому військовослужбовець брав участь у бойових діях.
28.10.2025 від представника позивача надійшла заява (вх. №ЕС/113267/25) про прискорення розгляду справи.
01.12.2025 від представника позивача надійшла заява (вх. №ЕС/126922/25) про прискорення розгляду справи.
Розпорядженням керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду №866 від 22.12.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи №420/24523/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 визначено головуючого суддю Скупінську О.В. для розгляду справи.
Ухвалою судді від 26.12.2025 постановлено прийняти до свого провадження адміністративну справу № 420/24523/25; розгляд справи розпочати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
28.01.2026 від представника позивача надійшла заява (вх. №ЕС/10606/26).
Інших заяв по суті станом на момент розгляду справи до суду не надходило.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 , у спірний період проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні ДПС України (військова частина НОМЕР_2 ), що підтверджується витягом розрахунку вислуги років, а також: 
- витягом із наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №935-ОС від 10 грудня 2022 року про зарахування у списки особового складу та на всі види забезпечення; 
- витягом із наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №558-ОС від 14 квітня 2025 року про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Згідно зазначеного наказу, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за невикористані частини щорічної основної відпустки за 2022 за 16 календарних днів, за 2023 рік - за 05 календарних днів, за 2024 рік – за 10 календарних днів, за 2025 рік за 25 календарних днів. 
Відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023, 2024, 2025 роки в кількості 42 календарних дні.
Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 04 відсотків місячного грошового забезпечення за 36 повних календарних місяців служби.
Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 15 квітня 2025 року.
Згідно довідки №12/1-1937 від 05 жовтня 2023 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, яка засвідчує, що дійсно 31.12.2022, 23.01.2023, 07.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в межах Сумської області (н.п. Краснопілля, Покровка).
Відповідно до наданих до суду особистих карток на грошове забезпечення за: 
- 2022 рік (з грудня 2022 року) нараховано: премія по наказу командира частини у сумі 2794,08 грн; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань 0 грн; допомога для оздоровлення – 0 грн; додаткова винагорода ПКМ №168 від 28.02.22 (30000) у сумі 30000,00 грн. 
Утримання: ПДФО АТ – 5902,93 грн; компенсація ПДФО АТ 5902,93 грн; військовий збір – 491,91 грн);
- 2023 рік нараховано: (посадовий оклад: у січні-лютому – 3170,00 грн; у березні – 3980,00 грн; у квітні-грудні – 3440,00 грн;
оклад за військовим званням: у січні-лютому – 740,00 грн; у березні – 845,00 грн; у квітні-грудні – 810,00 грн; 
надбавка за вислугу років: у січні-лютому – 1368,50 грн; у березні – 1688,75 грн; у квітні-грудні – 1487,50 грн; 
надбавка за особливості проходження служби: у січні-лютому – 2111,40 грн; у березні – 2605,50 грн; у квітні-грудні – 2295,00 грн; 
премія по наказу командира частини: у січні-листопаді 0 грн; у грудні – 9000,00 грн;
премія від окладу: у січні – 7608,00 грн; у лютому – 16167,00 грн; у березні – 18537,00 грн; у квітні-грудні – 17200,00 грн;
додаткова премія: у січні-лютому – 634,00 грн; у березні – 796,00 грн; у квітні-грудні – 688,00 грн;
винагорода за бойове чергування: у січні – 316,80 грн; у лютому-липні – 704,00 грн; у серпні – 316,80 грн; у вересні-жовтні – 704,00 грн; у листопаді – 528,00 грн; у грудні – 704,00 грн;
матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань: у квітні – 1215,00 грн; 
допомога для оздоровлення: у березні – 25920,50 грн;
додаткова винагорода ПКМ №168 від 28.02.22 (30000): у січні 0 грн; у лютому – 30000,00 грн; у березні – 16071,43 грн; у квітні-червні – 30000,00 грн; у липні-серпні 0 грн; у вересні 57096,77 грн; у жовтні – 22000,00 грн; у листопаді-грудні – 30000,00 грн; 
додаткова винагорода ПКМ №168 від 28.02.22 (70000): у січні – 47419,35 грн; у лютому-грудні 0 грн.
Утримання: ПДФО АТ у січні – 11406,25 грн; у лютому – 9881,08 грн; у березні – 12806,67 грн; у квітні – 10411,11 грн; у травні – 10192,41 грн; у червні – 10192,41 грн; у липні – 4792,41 грн; у серпні – 4722,71 грн; у вересні – 15069,83 грн; у жовтні – 8752,41 грн; у листопаді – 10160,73 грн; у грудні – 11812,41 грн; 
Компенсація ПДФО АТ у січні – 11406,25 грн; у лютому – 9881,08 грн; у березні – 12806,67 грн; у квітні – 10411,11 грн; у травні – 10192,41 грн; у червні – 10192,41 грн; у липні – 4792,41 грн; у серпні – 4722,71 грн; у вересні – 15069,83 грн; у жовтні – 8752,41 грн; у листопаді – 10160,73 грн; у грудні – 11812,41 грн;
Військовий збір АТ у січні – 950,52 грн; у лютому – 823,42 грн; у березні – 1067,22 грн; у квітні – 867,59 грн; у травні – 849,37 грн; у червні – 849,37 грн; у липні – 399,37 грн; у серпні – 393,56 грн; у вересні – 1255,82 грн; у жовтні – 729,37 грн; у листопаді – 846,73 грн; у грудні – 984,37 грн.
При цьому за твердженням позивача, відповідач протиправно за період проходження військової служби, розраховував грошове забезпечення Позивача із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року.
Відтак позивач, не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» та іншими законами.
Частина 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) передбачає, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
У силу вимог приписів частини 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Так, 30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови №704 (у редакції чинній до 24.02.2018 року) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Однак, Постановою № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018 року) до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції: 
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Разом із тим, слід врахувати, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови КМ України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема, в пункт 4 постанови КМ України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни.
Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Отже, з 29 січня 2020 року - дати набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 4 Постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто у редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постановою № 103.
Разом з цим, Закон України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Згідно статті 6 Закону №2017 базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 зазначено, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. Так, під «умовами» слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії. Під «порядком» розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців. Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон №294-IX), Закон №1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Закон України від 02.12.2021 №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі Закон №1928-IX), Закон України від 03.11.2022 №2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі Закон № 2710-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня 2018 року, на 2020 та 2021, 2022, 2023 роки, відповідно, не містять.
Отже, зазначення у пункті 4 постанови №704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.
Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
З огляду на вищезазначене, Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 зазначив, що враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу - Законів №294-ІХ та №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Водночас Верховний Суд вказав, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №380/7813/22, від 05.07.2023 у справі № 160/24227/21 та від 25.04.2024 у справі № 240/16735/21.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, з огляду на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 у частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 1082-ІХ, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704» постановлено: 2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Такої ж думки притримується, зокрема Шостий апеляційний адміністративний суд у постановах від 26.06.2024 у справі № 580/997/24, від 01.07.2024 у справі № 580/1994/24, від 03.07.2024 у справі № 620/16835/23.
Таким чином, з 20.05.2023 розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням є не прожитковий мінімум для працездатних осіб, а стала величина – 1762,00 грн.
При вирішенні цього спору суд враховує такі висновки Верховного Суду щодо релевантних норм права та їх застосування до спірних правовідносин, викладені в постанові від 15 березня 2023 у справі №420/6572/22: «Спираючись на цей висновок можна погодитися з судом першої інстанції у тому, що посадовий оклад ОСОБА_1, її оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, з 30 січня 2020 року (як заявлено у позовній заяві) аж до її звільнення з військової служби у вересні 2021 року (згідно з наказом від 3 вересня 2021 року №291-ОС) мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не «на 1 січня 2018 року»). З тих самих мотивів обґрунтовані висновки цього суду також і про неправильне нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2021 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні (розмір яких залежав від розміру грошового забезпечення)…».
Вказаний правовий висновок Верховного Суду в подальшому застосовано в постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 у справі №380/13603/21 в подібних правовідносинах до цієї адміністративної справи.
Отже, таку правову позицію Верховного Суду суд визнає усталеною в цій категорії спорів. Протилежного судом не встановлено.
Втім, дане правове регулювання спірних правовідносин, яке сформоване судовою практикою Верховного Суд, підлягає застосуванню до 19 травня 2023 року включно.
Як наслідок, суд дійшов висновку, що застосування відповідачем для визначення грошового забезпечення розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, у період з 10.12.2022 по 19.05.2023 є протиправним.
Водночас, під час дослідження матеріалів справи, зокрема особистої картки на грошове забезпечення за 2022 рік, судом встановлено, що у період з 10.12.2022 по 31.12.2022 позивачу взагалі не проводилося нарахування основних та додаткових видів грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та надбавки за особливості проходження служби).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Суд зауважує, що матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України від 10.12.2022 позивача було зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. Відтак факт ненарахування відповідачем належних позивачу сум не може бути законною підставою для відмови у застосуванні правильної розрахункової величини (пункту 4 Постанови КМУ №704).
Таким чином, на час проходження позивачем військової служби за період з 10.12.2022 по 19.05.2023 відповідач мав нараховувати та виплачувати грошове забезпечення із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення та виплат, які розраховуються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до п.4 Постанови № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний календарний рік (у даному випадку на 01.01.2022, на 01.01.2023) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Щодо вимоги здійснити перерахунок та виплати за період з 10.12.2022 по 19.05.2023 грошове забезпечення, а також виплачених в зазначений період сум грошової допомоги для оздоровлення та премії, суд зазначає. 
Відповідно до розділу 4 пункту 7 частини 3 Інструкція №558 особам офіцерського складу, прийнятим на військову службу за контрактом, а також призваним на військову службу за призовом або на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, громадянам, яких прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу, а також призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період допомога для оздоровлення надається в разі, якщо в році її отримання військовослужбовець має право на щорічну основну відпустку незалежно від її тривалості.
Згідно частини 5 розмір допомоги визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів та винагород), які військовослужбовець отримує за займаною ним штатною посадою на день видання наказу про надання цієї допомоги.
Частина 7 вказаного розділу у разі переміщення військовослужбовців по службі до інших органів Держприкордонслужби в наказі начальника (командира) органу Держприкордонслужби про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання допомоги для оздоровлення.
Відомості про надання допомоги з посиланням на наказ начальника (командира) органу Держприкордонслужби зазначаються в грошовому атестаті, який надсилається до органу Держприкордонслужби за новим місцем служби.
Відповідно до частини 8 військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до списків особового складу Держприкордонслужби, допомога в році їх прибуття надається тільки в разі підтвердження факту невиплати її за попереднім місцем служби.
Суд зазначає, що у суду відомості про нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення з 10 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року відсутні.
При цьому, як вбачається з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №935-ОС від 10.12.2022 про зарахування у списки особового складу та на всі види забезпечення ОСОБА_2 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зарахованого у розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону наказом Адміністрації від прикордонної Державної № 1289-ОС, який прибув для подальшого проходження військової служби із 2 служби України 01.12.2022 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 10 грудня 2022 року.
Відомостей про отримання чи не отримання грошової допомоги для оздоровлення від НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України за період до 10.12.2022 у суду відсутні, а відтак задоволенню не підлягають.
За 2023 рік позивачу у березні виплачено грошову допомогу для оздоровлення у сумі 25920,50 грн, відповідачем не заперечується, що при здійснені розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 був застосований прожитковий мінімум станом на 01 січня 2018 року у розмірі 1762,00 грн.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині також підлягають задоволенню частково.
Що стосується позовної вимоги в частині нарахування матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 10.12.2022 по 19.05.2023, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого, станом на 01 січня календарного року, суд зазначає.
Відповідно до розділу IV Інструкції № 558, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцю на підставі рапорту, який подається за командою.
Військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних начальників (командирів), розмір матеріальної допомоги визначається виходячи з грошового забезпечення (без урахування одноразових додаткових видів), яке отримували військовослужбовці за штатними посадами до зарахування в розпорядження, ураховуючи зміни у вислузі років і нормах грошового забезпечення, у тому числі зміни розмірів посадових окладів та окладу за військовим званням.
Військовослужбовцям, які прибули до Держприкордонслужби для подальшого проходження військової служби з інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, або повернулися до Держприкордонслужби після відрядження до державних органів чи прикомандирування до органів місцевого самоврядування, матеріальна допомога в році їх прибуття виплачується тільки в разі підтвердження факту ненадання її за попереднім місцем служби або за місцем відрядження (прикомандирування).
У разі переміщення військовослужбовців по службі до інших органів Держприкордонслужби в грошовому атестаті зазначається, у якому розмірі та за який період військовослужбовцю виплачено матеріальну допомогу.
Тобто, вище наведені норми закону чітко закріплюють саме право позивача, за наявності рапорта, на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Суд зазначає, що у суду відомості про нарахування та виплати грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 10 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року відсутні.
При цьому, як зазначалось судом вище з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №935-ОС від 10.12.2022 ОСОБА_2 , прибув для подальшого проходження військової служби із 2 служби України 01.12.2022 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 10 грудня 2022 року.
Відомостей про отримання чи не отримання грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань від НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України за період до 10.12.2022 у суду відсутні, а відтак задоволенню не підлягають.
За 2023 рік позивачу у березні виплачено грошову допомогу для оздоровлення у сумі 1215,00 грн, відповідачем не заперечується, що при здійснені розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 був застосований прожитковий мінімум станом на 01 січня 2018 року у розмірі 1762,00 грн.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині також підлягають задоволенню частково.
Щодо позовної вимоги в частині нарахування та виплати суми утриманого військового збору з грошового забезпечення в період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ, суд зазначає.
Відповідно до підпункту 16-1 пункту 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України в редакції, чинній до внесення до нього змін згідно Закону України №4015-IX від 10.10.2024, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
У період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Своєю чергою, відповідно до підпункту 16-1 пункту 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України в редакції, чинній після внесення до нього змін згідно Закону України від 10.10.2024 №4015-IX, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є: 1) особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу; 2) фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку першої, другої та четвертої груп; 3) платники єдиного податку третьої групи, крім електронних резидентів (е-резидентів).
Військовий збір для платників збору, зазначених у підпунктах 2 та 3 цього підпункту, встановлюється з 1 січня 2025 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX.
Оскільки з 24.02.2022 діє правовий режим воєнного стану, а не період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), абзац 3 пп. 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не підлягав застосуванню до спірних правовідносин до 09.07.2022.
З 09.07.2022 у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи військовослужбовців у вигляді грошового забезпечення на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.
Об`єктом оподаткування збором є: 1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу; 2) для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - щомісячна сума, що дорівнює розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року; 3) для платників, зазначених у підпункті 3 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 292 цього Кодексу.
Ставка збору становить: 1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту; 2) для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, з розрахунку на календарний місяць; 3) для платників, зазначених у підпункті 3 підпункту 1.1 цього пункту, - 1 відсоток від доходу, визначеного згідно із статтею 292 цього Кодексу; 4) для військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань - 1,5 відсотка з доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 цього пункту).
Починаючи з 1 січня року, наступного за роком, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, ставка збору для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору з доходів платників збору, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставками, визначеними підпунктом 1.3 цього пункту.
У період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова № 168, в редакції станом на 01.04.2022) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил (…) виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Як вже зазначалося вище, за приписами пункту 1-1 постанови № 168 на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил (…), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; (…)
Військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань (…)
При цьому пп. 1.7 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ «Прикінцеві положення» ПК України передбачає звільнення від оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців у період дії воєнного стану на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.
В матеріалах справи є довідка №12/1-1937 від 05 жовтня 2023 року видана НОМЕР_1 прикордонний загоном ДПС України про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, яка засвідчує, що дійсно 31.12.2022, 23.01.2023, 07.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в межах Сумської області (н.п. Краснопілля, Покровка).
Судом встановлено з особистих карток на грошове забезпечення позивачу виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за:
- грудень 2022 року 30000,00 грн (сума військового збору 491,91 грн);
- січень 2023 року 47419,35 грн (сума військового збору 950,52 грн);
- лютий 2023 року 30000,00 грн (сума військового збору 823,42 грн);
- березень 2023 року 16071,43 грн (сума військового збору 1067,22 грн);
- квітень 2023 року 30000,00 грн (сума військового збору 867,59 грн);
- травень 2023 року 30000,00 грн (сума військового збору 849,37 грн);
- червень 2023 року 30000,00 грн (сума військового збору 849,37 грн);
- вересень 2023 року 57096,77 грн (сума військового збору 1255,82 грн);
- жовтень 2023 року 22000,00 грн (сума військового збору 729,37 грн);
- листопад 2023 року 30000,00 грн (сума військового збору 846,73 грн);
- грудень 2023 року 30000,00 грн (сума військового збору 984,37 грн);
- січень 2024 року 26129,03 грн (сума військового збору 1180,11 грн);
- лютий 2024 року 30000,00 грн (сума військового збору 849,37 грн);
- березень 2024 року 14482,76 грн (сума військового збору 615,55 грн);
- квітень 2024 року 27096,77 грн (сума військового збору 805,82 грн);
- травень 2024 року 30000,00 грн (сума військового збору 849,37 грн);
- червень 2024 року 30000,00 грн (сума військового збору 867,59 грн);
- липень 2024 року 30000,00 грн (сума військового збору 849,37 грн);
- серпень 2024 року 30000,00 грн (сума військового збору 851,32 грн);
- вересень 2024 року 11612,90 грн та 22580,65 грн (сума військового збору 914,22 грн);
- жовтень 2024 року 11000,00 грн та 43333,33 грн (сума військового збору 1216,32 грн);
- листопад 2024 року 14516,13 грн та 45161,29 грн (сума військового збору 1300,65 грн);
- грудень 2024 року 14000,00 грн та 43333,33 грн (сума військового збору 1267,65 грн);
- січень 2025 року 13548,39 грн та 45161,29 грн (сума військового збору 1677,75 грн);
- лютий 2025 року 11612,90 грн та 38709,68 грн (сума військового збору 1158,67 грн);
- березень 2025 року 16071,43 грн (сума військового збору 644,90 грн);
- квітень 2025 року 24193,55 грн та 19354,84 грн (сума військового збору 2729,64 грн);
Отже, позивач має право на компенсацію сум військового збору, стягненого з грошового забезпечення за періоди з 10.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 30.06.2023, з 01.09.2023 по 31.12.2023, з 01.01.2024 по 31.12.2024 та з 01.01.2025 по 15.04.2025 у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Щодо позовної вимоги про неврахування додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, при обчисленні розміру компенсації за всі невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічної основної та додаткової, як учаснику бойових дій), суд зазначає наступне.
Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністром оборони (стаття 9 Закону №2011-XII).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам визначений Інструкцією Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам від 25.06.2018 № 558 (далі – Інструкція №558).
Відповідно до пункту 2 розділу I Інструкції №558, термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Відповідно до пункту 3 розділу I Інструкції №558, грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.
Відповідно до пункту 6 розділу V Інструкції №558 у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.
Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Згідно наказу №558-ОС від 14.04.2025 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України абз.5 відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за невикористані частини щорічної основної відпустки за 2022 за 16 календарних днів, за 2023 рік - за 05 календарних днів, за 2024 рік – за 10 календарних днів, за 2025 рік за 25 календарних днів.
Відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023, 2024, 2025 роки в кількості 42 календарних дні. 
Відповідно до архівних відомостей за період січень 2025 року по грудень 2025 року позивачу було нараховано та виплачено гр. 37 компенсація невикористаної щорічної відпустки АТ в квітні у сумі 48940,26 грн та гр. 38 компенсація невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій в квітні у сумі 36705,21 грн.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова № 168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2024 року у справі №240/32125/23 сформульовано наступний висновок:
«... за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану. (...) 
... на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.
Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Таким чином, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що відповідно до довідок військової частини НОМЕР_2 про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення за 2022, 2023, 2024, 2025 роки виплачувалася позивачу, починаючи з 10 грудня 2022 року (дата зарахування до списків) по 15 квітень 2025 року (дата виключення зі списків), суд з урахуванням позиції Верховного Суду дійшов висновку, що указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткові відпустки.
З урахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.
Стосовно вимоги про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, суд зазначає.
Як було вище встановлено судом, ОСОБА_1 є призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період (наказ №935-ОС від 10.12.2022).
Вислуга років станом на 15 квітня 2025 року, становить: 
- календарна 15 років 10 місяців 10 днів
- пільгова 1 рік 11 місяців 6 днів
- всього 17 років 9 місяців 16 днів.
Відповідно до пункту 9 розділу V Інструкції №558, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах:
50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби, зокрема за віком.
Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, визначеної пунктами 1, 2 цієї глави, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена грошова допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців відповідно до законодавства України.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (пункт 5 глави 9 розділу V Інструкції).
Згідно з абз. 7 п. 10 Постанови №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.
Таким чином, аналізуючи вищевказані положення Закону № 2011-XII, Інструкції №558 та Постанови №393, слід дійти висновку, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
Законодавцем встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої календарної служби, а саме: ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
Як вбачається із витягу з розрахунку вислуги років позивач проходив військову службу на наступних посадах: 
- строкова військова служба: радіотелеграфіст, старший механік, начальник апаратної, командир відділення в/ч НОМЕР_5 з 24.10.1983 по 21.11.1985; 
- служба в органах внутрішніх справ з 04.07.1986 по 01.03.1996; 
- служба по мобілізації з 11.03.2015 по 31.03.2016; 
19.03.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 призваний на військову службу по загальній мобілізації до ЗС України та зарахований у списки особового складу до НОМЕР_4 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 .
- інспектор прикордонної служби 2 категорії – інструктор ІНФОРМАЦІЯ_3 з 19.03.2022 по 10.12.2022; 
- у розпорядженні начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України з 10.12.2022 по 23.12.2022; 
- інспектор прикордонної служби вищої категорії начальник третьої групи інспекторів прикордонної служби третього відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави (з місцем дислокації ОСОБА_3 ) першої прикордонної комендатури місцем дислокації ОСОБА_3 ) НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України з 23.12.2022 по 15.04.2025.
Так, з наявних у матеріалах справи слідує, що позивач за час проходження служби в Державній прикордонній службі України звільнився з військової служби у 2016 року та у березні 2022 року повторно був призваний за мобілізацією на особливий період до НОМЕР_4 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 10.12.2022 вибув для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України (в/ч НОМЕР_2 ).
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України №558-ОС від 14.04.2025 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 
При звільненні з військової служби позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 04 відсотків місячного грошового забезпечення за 36 повних календарних місяців служби.
З урахуванням викладеного слідує, що при попередньому звільненні з військової служби у 2016 році, позивач вже набував право на отримання одноразової грошової допомоги, а тому у 2025 році така допомога правомірно була виплачена лише за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, (з 19.03.2022 по 15.04.2025), що становить 36 повних календарних місяців служби).
Беручи до уваги встановлені вище обставини, суд доходить висновку про відсутність протиправної бездіяльність з боку відповідача стосовно позивача та відповідно про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги в цій частині.
Щодо вимоги здійснити нарахування та виплату належних позивачу сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).
Згідно з пунктом 1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).
Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Аналіз наведених вище норм Порядку № 44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Верховний Суд вже викладав правові висновки щодо застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (далі - «Закон №2050-ІІІ»), зокрема у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, правовідносини у якій в частині цих позовних вимог є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.
Ухвалюючи постанову у справі №240/11882/19 Верховний Суд виходив із аналізу норм Закону №2050-ІІІ, відповідно до статті 2 якого компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - «компенсація») провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Системний аналіз вищенаведених норм, за позицією Верховного Суду у вказаній справі дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати сум грошових доходів у належному розмірі провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
У справі №240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
З покликанням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, Верховний Суд у справі №240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Суд при розгляді цієї справи не вбачає підстав для відступу від викладеної правової позиції Верховного Суду в постанові від 29.03.2023 у справі №120/9475/21-а та вважає, що указані правові норми, якими врегульовані спірні в цій частині правовідносини, саме так належить застосовувати.
Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом також у постановах від 20 грудня 2019 року у справі №822/1731/16, від 13 березня 2020 у справі №803/1565/17, від 21 січня 2020 року у справі №826/15879/18, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20, від 21 березня 2023 року у справі №620/7687/21 та ін.
Як уже зазначалось судом вище, грошового забезпечення військовослужбовців та компенсація втрати частини доходів, як основні державні гарантії щодо оплати праці військовослужбовців підлягають обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Отже, з урахуванням наведеного правого регулювання та фактичних обставин справи, суд вважає, що нарахування та виплата спірних сум грошового забезпечення, виплачених сум при звільненні та компенсація втрати частини доходів позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 10 грудня 2022 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно, до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 10 грудня 2022 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення ОСОБА_1 з 10.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 30.06.2023, з 01.09.2023 по 31.12.2023, з 01.01.2024 по 31.12.2024 та з 01.01.2025 по 15.04.2025 у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму утриманого військового збору з грошового забезпечення з 10.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 30.06.2023, з 01.09.2023 по 31.12.2023, з 01.01.2024 по 31.12.2024 та з 01.01.2025 по 15.04.2025 у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо обчислення ОСОБА_1 розміру компенсації за всі невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічної основної та додаткової, як учаснику бойових дій) без урахування додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок розміру компенсації за всі невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічної основної та додаткової, як учаснику бойових дій) ОСОБА_1 з врахуванням додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 );
Відповідач – НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА