Компаніївський районний суд Кіровоградської області 
Справа № 391/323/25 
Провадження № 2/391/15/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2026р.	селище Компаніївка	

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючої судді Капиш В.М.,
секретар судового засідання Сабадаш Т.Є.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 487619-КС-003 року в розмірі 74 580,00 грн та судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 11.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 487619-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, які вона зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором № 487619-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконала, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у відповідача утворилась заборгованість тому позивач звернувся з позовною заявою до суду.
Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13.05.2025 року за клопотанням позивача відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 23.06.2025 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено дату судового засідання.
Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14.10.2025 року за клопотанням представника позивача витребувано у АТ Універсал Банк письмові докази.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому вона зазначила, що вважає, що позовні вимоги позивача у даній справі є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з наступних підстав.
В якості обґрунтування позовних вимог позивач в своєму позові що, 05.09.2024 р. в соціальній мережі «Фейсбук» вона побачила оголошення з приводу отримання додаткового заробітку шляхом пересилання грошових коштів через мою банківську картку. Це оголошення її зацікавило і вона зв`язалась з його автором. В ході спілкування з цією особою вони погодили всі деталі та умови отримання заробітку, після чого їй було надіслане посилання, перейшовши за яким, вона пройшла реєстрацію та верифікацію в Монобанку, а також надала доступ до вказаного додатку з телефоном, який прив`язаний до додатку та паролем. Також вона включила переадресацію зі свого номеру на номер НОМЕР_1 .
В подальшому 24.09.2024 р. на її номер телефону почали надходити повідомлення про отримання від її імені кредитів у різних кредитних установах, як-то Pongo, Moneyveo, Starlin, finBan, Suncredit, Avans credit, Creditkasa, Miloan, Tengo, Mycredit, Бізпозика, Швидкогроші. 
Після цього вона 25.09.2024 р., звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області. 
На даний час відомостей про хід досудового розслідування у названому кримінальному провадженні у неї немає та вона не може нести перед позивачем відповідальність за протиправні дії, вчинені іншими особами. Тому просила в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Представником позивача подано до суду відповідь на відзив в якому вказав, що факт наявності кримінального провадження та внесення даних у Єдиний державний реєстр до судових розслідувань свідчить лише про початок розслідування, але ніяк не може підтверджувати те, що Відповідач не укладав з Позивачем Кредитний договір.
Зазначає, що Відповідач не надала рішення суду у кримінальній справі, яким Відповідача було визнано потерпілою особою внаслідок шахрайство або інших протиправних дій щодо нього та посилається на ст. 204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину.
Наголошують на тому, що 11.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 відбувся обмін електронними повідомленнями, та був підписаний Договір № 487619-КС-003 про надання кредиту у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію»
ТОВ «Бізнес Позика» направляло відповідачу, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7245, на номер телефону НОМЕР_2 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.
Відповідач, через веб-сайт Кредитодавця шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшла до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку.
Відповідь Заявника/Позичальника, якому адресована пропозиція укласти Договір про надання кредиту, надається шляхом надсилання електронного повідомлення Кредитодавцю. 
11.09.2024 року ОСОБА_1 , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 487619-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора UA-7245, (направленого Позичальнику на номер телефону НОМЕР_2 вказаного Позичальником в Заявці) електронного повідомлення СМС-повідомлення.
Вказують на те, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Заявником/ Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений.
Отже, підписуючи Договір електронним цифровим підписом, відповідач підтвердила, що погоджується виконувати його умови та розуміє їх зміст.
Оскільки у матеріалах справи не міститься доказів щодо визнання недійсним Договору про надання кредиту від 11.09.2024 № 487619-КС-003, останній повинен виконуватись сторонами у повному обсязі. 
Представником відповідача Пушкарьовим Д.Є. подавались заяви в яких представник прохав в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 у даній справі відмовити в повному обсязі та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 4800 гривень.
Заяви мотивотван тим, що в якості обґрунтування факту передачі відповідачу грошових коштів позивач посилається у позові на перерахування ним грошових коштів в сумі 22000 грн. на банківську картку з номером НОМЕР_3 , нібито випущену на ім`я відповідача АТ «Універсал Банк». 
При цьому з відповідей АТ «Універсал банк» вбачається, що названа вище банківська картка на ім`я відповідача не видавалась, а видавалась на ім`я іншої особи.
Тому підстави для стягнення з відповідача будь-яких грошових коштів на користь позивача відсутні, оскільки не доведено факту передачі позивачем відповідачу будь-яких грошових коштів у готівковій або безготівковій формі.
Також представник позивача просив стягнути з позивача понесені витрати по правничій допомозі в сумі 6400,00 грн.
Представником позивача подано до суду додаткові пояснення відповідно до яких позивач зазначає, що не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами зазвичай здійснюється Посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з Посередниками за допомогою платіжних систем Посередників.
Також позивач звертає увагу на те, що номер банківської карти для перерахування кредитних коштів за кредитним договором був вказаний позичальником під час укладення кредитного договору в його особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця при цьому відповідно до п. 11.4.6. Кредитного договору вказаний позичальником (з метою отримання кредиту) поточний (картковий) рахунок, а також інший поточний (картковий) рахунок, який у разі потреби може бути наданий позичальником кредитодавцю, належить саме позичальникові і жодні треті особи не мають до нього доступу чи жодних прав щодо нього.
Крім того позивач вважає заявлений стороною відповідача розмір витрат на оплату послуг адвоката неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. У зв`язку з цим просить суд відмовити у задоволенні вимоги сторони Відповідача про стягнення з Позивача судових витрат у повному обсязі або зменшити розмір судових витрат до максимально розумного та співмірного у даній справі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив про розглядати справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.
Відповідач та представник відповідача до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать довідки про доставку судових повісток в електронному кабінеті.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що 11.09.2024 року між сторонами укладено Договір про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) № 487619-КС-003 зі строком дії до 26.02.2025 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 22 000,00 грн.
Згідно з умовами Договору про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) № 487619-КС-003, сторони визначили строк, на який надається кредит - до 22.02.2025 року (п.2.7), стандартна процента ставка за Кредитом: в день 1%, фіксована. (п.2.4). Комісія за надання кредиту: 4 400,00 грн. (п.2.5). Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 54 059,44 грн. (п.2.8). Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 6669,24 процентів (п. 2.10).
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 22 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_3 , яку Позичальником було зазначено при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті.
Перерахування коштів також підтверджується випискою АТ «Універсал Банк» від 30.10.2025, відповідно до якої на рахунок вказаний позичальником при укладенні Договору були зараховані кошти в сумі 22 000,00 грн.
Також відповідно до відповіді АТ «Універсал Банк» від 30.10.2025 зазначено, що картку № НОМЕР_3 емітовано на ім`я ОСОБА_2 .
Позивач стверджує, що Відповідач не виконала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за Договором в розмірі 74 580,00 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 22 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 37 180,00 грн; суми заборгованості по штрафам - 11 000,00 грн., суми прострочених платежів за комісією - 4 400,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)передає у власність другій стороні (позичальникові)грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що Договір був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги ЗУ "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно з п. п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про електронну комерцію", електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч. ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію").
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію").
Так, судом встановлено, що між сторонами укладено Договір, який було підписано електронним підписом відповідача, на умовах визначених у вказаному договорі відповідачу надано кредит, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, та зі встановленими строками їх повернення.
Як вбачається з розрахунку заборгованості по Договору про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) № 487619-КС-003 від 11.09.2024 станом на 31.03.2025 року заборгованість становить 74580,00 грн. з яких 22000,00 грн боргу за тілом кредиту, 37180,00 грн боргу за відсотками, 4400,00 грн комісії, 11000,00, грн штрафу.
На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором у розмірі: 63580,00 грн, з яких 22000,00 грн боргу за тілом кредиту, 37180,00 грн боргу за відсотками, 4400,00 грн комісії.
Стосовно стягнення 11000,00, грн штрафу (нейстойки) суд зазначає наступне.
Пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають.
Щодо посилань відповідача на те, що нею не укладався з позивачем договір, а від її імені дії щодо укладення кредитного договору вчинила інша особа, суд зазначає наступне.
Як вбачається з відзиву на позовну заяву та скріншотів переписки ОСОБА_1 у меседжеві у вересні 2024 року (зокрема і 11 вересня 2024 року) відповідач особисто надала доступ до свого мобільного телефону іншим особам та включила на своєму мобільному телефоні переадресацію на інший номер.
29 вересня 2024 року позивач звернулася до Кропивницького районного управління поліції ГУНП у Кіровоградській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. 
02.12.2024 відповідачем до Кіровського районного суду Кіровоградської області було подано скаргу на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
12.12.2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда задоволено скаргу та визнано протиправною бездіяльність службових осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, що полягає у невнесенні ними відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 25.09.2024.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.12.2024, номер кримінального провадження 12024121010003162 внесені відомості про заяву, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, правова кваліфікація ч. 3 ст. 190 КК України.
Загальний порядок виконання платіжних операцій (зокрема з використанням платіжних карток) в Україні визначається Законом України «Про платіжні послуги» (далі - Закон України №1519-ІХ) та Положенням про порядок емісій та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164 (далі - Положення №164).
Відповідно до п. 63 ч. 3 ст. 1 Закону України № 1519-ІХ платіжний інструмент- персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції
Згідно з ч. 1 ст. 36 Закон України №1519-ІХ порядок виконання операцій з використанням наданих користувачу платіжних інструментів та обмеження щодо таких операцій визначаються договором між надавачем платіжних послуг та користувачем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.
Відповідно до ст. 41 Закон України №1519-ІХ ініціатором платіжної операції може бути, зокрема платник (у тому числі через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції). Ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції.
Згідно з ст. 42 Закон України №1519-ІХ платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом. Надавач платіжних послуг платника за виконання неакцептованих платіжних операцій несе відповідальність, передбачену цим Законом. Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути надана платником надавачу платіжних послуг платника особисто, через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції або через отримувача.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 67 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання. Система захисту інформації має забезпечувати цілісність, конфіденційність, доступність та простежуваність інформації, що формується, обробляється, передається та зберігається під час виконання платіжних операцій, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги щодо захисту інформації. У разі виявлення порушень законодавства щодо захисту інформації, що містять ознаки вчинення злочину, надавачі платіжних послуг зобов`язані повідомити про це відповідні правоохоронні органи.
Електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 68 Закону України №1519-ІХ надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача.
Електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, а також їх автентифікація здійснюється відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (далі - Закон України №2155-VIII ).
Згідно із України № 2155-VIII засобом електронної ідентифікації є носій інформації, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи під час надання та/або отримання електронних послуг.
Згідно з п.140 розділу VІІ Положення №164 користувач зобов`язаний, зокрема не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання належних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Платник для ініціювання платіжних операцій має право використовувати один або кілька засобів дистанційної комунікації з банком платника. Порядок застосування дистанційної комунікації, передавання платіжної інструкції, права, обов`язки та відповідальність сторін порядок вирішення спорів у разі їх виникнення визначаються умовами договору між банком платника та платником (пункт 46 розділу ІІ Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 163).
Що стосується кримінального провадження №12024121010003162 від 17.12.2024 за ч.3 ст.190 КК України, відомості за яким внесені за заявою відповідачки, то суд вважає, що кримінальне провадження не встановлює преюдиційне значення для вирішення цієї справи, кримінальне провадження лише підтверджує факт звернення позивачки до правоохоронних органів.
У постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №712/9107/18 зазначено про саме через власну недбалість позивача/клієнта та бездіяльність по захисту власних персональних даних (номери карток та ПІН-кодів) та власного мобільного фінансового телефону, що надало змогу третім особам отримати вільний доступ до карток Приватбанку клієнта в системі Приват24, а тому клієнт повинен нести відповідальність за свої власні дії.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2025 у справі № 591/8927/23.
Щодо посилань представника відповідача про перерахування коштів на рахунок, який відкритий не на ім`я ОСОБА_1 , а на ім`я ОСОБА_2 , в зв`язку з чим вимоги про стягнення заборгованості повинні бути саме до ОСОБА_2 суд зазначає наступне.
Як вбачається з анкети клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com) від 01.04.2025, відповідач вказала номер банківської картки № НОМЕР_3 на яку Позичальнику і були перераховані кошти.
Згідно з п. 3.2.6 Договору передбачено, що у разі, якщо Позичальник надав для перерахування суми Кредиту реквізити електронного платіжного засобу, що належать третій особі, Позичальник підтверджує передачу майнових прав на отримання грошових коштів такій третій особі. До того ж, решта прав та обов`язків за цим Договором залишаються за Позичальником. Така третя особа не є вигодонабувачем за цим Договором. Вигоду за кредитним Договором набуває виключно Позичальник. Після введення реквізитів електронного платіжного засобу здійснюється етап проходження верифікації Позичальника в один із способів, визначених в п. 3.4. цього Договору.
Відповідно до п. 5.2.6. Договору позичальник зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість для третіх осіб здійснити доступ до номеру телефону та/або електронного платіжного засобу, вказаних в Договорі. Позичальник несе ризи та негативні наслідки втрати, незаконного заволодіння, технічного перехоплення інформації тощо, вибуття з володіння мобільного телефону Позичальника (зокрема відповідної SIM карти) та/або електронного платіжного засобу. Позичальник гарантує, що він в повній мірі повідомлений та беззаперечно усвідомлює, що номер телефону також використовується для отримання одноразового ідентифікатора, введення якого буде прирівняне до електронного підпису. Ризик і всю відповідальність за несанкціоноване використання цього номера телефона та/або електронного платіжного засобу несе виключно Позичальник. Будь яку особу, яка використала такі засоби, Кредитодавець безумовно вважає Позичальником і не несе відповідальності, якщо це не відповідає дійсності.
Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (63580,00х2422,40/74 580,00 =2065,11 грн).
Керуючись ст.ст. 82, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором в сумі 63580,00 грн (шістдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок) та судовий збір в сумі 2065,11 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя          В.М. Капиш