Справа № 761/13124/25
Провадження № 2-а/761/199/2026
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2026 року суддя Шевченківський районний суд м. Києва Пономаренко Н.В. розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною та скасувати постави про адміністративне правопорушення,-
в с т а н о в и в:
У березні 2025 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною та скасувати постави про адміністративне правопорушення, в якій позивач просив суд: 
1.Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки серія 2КІ № 0000955136 від 11.03.2025 р., складену головним спеціалістом - інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів Управління (інспекції) з паркування Департамент територіального контролю м. Києва ВО КМР (КМДА) Митько Володимиром Володимировичем стосовно ОСОБА_1 , згідно з якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152-1 КУпАП. 
2.Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 152-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.03.2025 позивачем через поштове відділення «Укрпошти» отримано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки серія 2КІ № 0000955136 від 11.03.2025 р., складена головним спеціалістом - інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів Управління (інспекції) з паркування Департамент територіального контролю м. Києва ВО КМР (КМДА) Митько Володимиром Володимировичем стосовно ОСОБА_1 , як належного користувача транспортного засобу Mercedes-Benz E 200 CDI, державний номер НОМЕР_1 , згідно з якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП.
Так, позивач вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, однак за своєю формою і змістом не відповідає нормам чинного законодавства та не відображає дійсні обставини події, на які посилається інспектор з паркування Митько В. В. Так, 11 березня 2025 р. позивач керував транспортним засобом Mercedes-Benz E 200 CDI, державний номер НОМЕР_1 і о 09:25 ранку припаркувався на відведеному майданчику для паркування за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, навпроти буд. 60 («червоний корпус» КНУ ім. Т. Шевченка). ОСОБА_1 з 2018 р. є особою з інвалідністю та відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 585 від 25.05.2011 р. «Про затвердження Порядку надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів». Однак, через безвідповідальних водіїв інших транспортних засобів, місця для осіб з інвалідністю частіше зайняті особами, які не мають на це право, ніж вільні. До того ж, на паркувальному майданчику, на якому він припаркувався, усього лише одне місце для водіїв з інвалідністю.
У позовній заяві зазначено, що діюче законодавство для безоплатного паркування вимагає лише наявність статусу особи з інвалідністю, що підтверджується відповідним документом, а також регулює розміщення знаку «водій з інвалідністю» в куті лобового скла. Саме 11.03.2025 р. позивач відвозив свою дружину ОСОБА_2 до Київської клінічної лікарні № 18, яка потребувала госпіталізації та проведення операції, а тому знаходився в схвильованому стані та забув розмістити знак «водій з інвалідністю» під склом. 
Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 , є особою, яка звільняється від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів на території міста Києва у відповідності до пункту 17.11.1 Правил, а тому притягнення його до відповідальності за оскаржуване правопорушення за частиною першою статті 152-1 КУпАП є неправомірним.
У зв`язку із чим просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 261 КАС України.
У відповідності до ч.8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
13.06.2025 до суду через систему «Електронний суд» подано відзив представником відповідача на заявлені вимоги в якому представник Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу КМР (КМДА) просить відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначено, що постановою головного спеціаліста-інспектора з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Митько Володимира Володимировича (далі - Інспектор) від 11.03.2025 серії 2КІ № 0000955136 на Позивача накладено адміністративне стягнення відповідно ч. 1 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за залишення транспортного засобу на майданчику для платного паркування без оплати паркування, а позивач визнає розміщення транспортного засобу MERCEDES-BENZ E 200 CDI д.н.з. НОМЕР_1 в зоні дії знаку 5.43 з табличкою 7.14., що також підтверджується матеріалів фотофіксації оскаржуваної постанови. Відповідно до інформації з відкритим доступом із https:// https://gis.kyivcity.gov.ua/p/ майданчик А1033 містить 4 виділених безоплатних місця для паркування.
У відзиві вказано, що відповідно до матеріалів фотофіксації оскаржуваної постанови, знак «Водій з інвалідністю» відсутній як спереду, так і ззаду транспортного засобу позивача, також відсутні документи (копії таких документів), що посвідчують право на безоплатне паркування транспортного засобу, передбачені п. 4 Порядку № 585 які розміщені в салоні авто на видному місці. Відповідачем зазначено, що у разі не дотримання вказаних вимог, а саме розташування транспортного засобу за відсутності на ньому розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» та розміщення транспортного засобу поза межами місць для безоплатного паркування, отримання послуг з паркування на майданчику для платного паркування повинно бути сплачено на загальних підставах, а отже - в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.
18.06.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь позивача на відзив, у якій останній зазначив, що він є особою, яка звільняється від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів на території міста Києва у відповідності до пункту 17.11.1 Правил, а тому притягнення мене до відповідальності за спірне правопорушення за частиною першою статті 152-1 КУпАП є неправомірним, а позов задоволенню. Окрім цього, зазначено, що відповідач стверджує, що на майданчику для платного паркування (за адресою м. Київ, вул. Володимирська, навпроти буд. 60) наявні 4 спеціально обладнані місця для паркування, але позивачем, як доказ, було надано фото цих «місць», на якому видно, що воно єдине та зайнято іншими транспортними засобами, якими керують недобропорядні водії.
20.06.2025 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив у яких зазначено, що Департаментом не заперечувалось право позивача на пільгу, однак таке право не є абсолютним і повинно бути реалізоване відповідним чином, про що було зазначено у відзиві на позовну заяву. В даному випадку право позивача на пільгу забезпечується розміщенням знаку «Водій з інвалідністю» спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю та розміщенням транспортного засобу на виділених безоплатних місцях для паркування. У заперечення вказано, що твердження позивача про «не прийняття належних мір» Департаментом і «не передбачених законодавством дорожніх конусів» виходять за межі позовних вимог і жодним чином не стосуються наявного спору. Долучене до відповіді на відзив фото жодним чином не підтверджує будь-які з наведених як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив тверджень.
30.06.2025 до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про долучення доказів, а саме лсита КП «Київтранспарксервіс» від 27.06.2025 та фотоматеріали щодо спеціально обладнаних місць для паркуванню.
01.07.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про долучення доказів. 
09.07.2025 до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про долучення доказів. 
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 11 березня 2025 року головним спеціалістом - інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Митько Володимиром Володимировичем була винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про порушення права запинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 2КІ № 0000955136 якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 700,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП.
Як зазначено в постанові, транспортний засіб MERCEDES-BENZ E 200 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , 11 березня 2025 року о 09 год. 29 хв. на вул. Володимирська, навпроти буд. №60 в м. Києві залишено на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушено вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМР від 10.10.2001 №1306, чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.
Крім того, в постанові зазначено, що технічним засобом, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення: АРМ Інспектор. Адреса веб-сайту в мережі Інтернет з матеріалами kyiv.digital/penalty/chek, ідентифікатор для доступу до інформації на веб-сайті - номер постанови.
Сторонами не заперечувалось, що позивач ОСОБА_1 є належним користувачем транспортного засобу MERCEDES-BENZ E 200 CDI д.н.з. НОМЕР_1 .
Окрім того, позивачем не заперечується факт свого паркування 11.03.2026 о 09 год. 26 хв. на транспортному засобі MERCEDES-BENZ E 200 CDI д.н.з. НОМЕР_1 на вул. Володимирська, навпроти буд. № 60 в м. Києві. Також вказано, що саме 11.03.2025 позивач знаходився в схвильованому стані та забув розмістити знак «водій з інвалідністю» під склом. Зазначені обставини також підтверджуються матеріалів фотофіксації оскаржуваної постанови.
Як вбачається із копії пенсійного посвідчення серії № НОМЕР_2 від 10.05.2023 року, позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи, загальне захворювання, термін дії: довічно.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає обсяг прав та обов`язків водія, є також Правила дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху.
П.1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно ч.5 ст.279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
В ст.280 КУпАП видно, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна підтверджуватися відповідними докази.
ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ст.219 КУпАП, визначено, що від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.
Як видно з матеріалів справи, інспектор з паркування зробив фотофіксацію за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, навпроти буд. №60, обставин порушення позивачем правил паркування в режимі фотозйомки зображень транспортного засобу MERCEDES-BENZ E 200 CDI д.н.з. НОМЕР_1 в зоні дії знаку 5.43 з табличкою 7.14 в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано: дату порушення: 11.03.2025, місце розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомого об`єкта, час вчинення порушення: з 09 год. 29 хв. 08 сек. до 09 год. 49 хв. 21 сек.
З фотофіксації видно, що 11.03.2025 транспортним засобом MERCEDES-BENZ E 200 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив паркування на майданчику для платного паркування, в період часу з 09 год. 29 хв. 08 сек. до 09 год. 49 хв. 21 сек. в зоні дії знаку 5.43 з табличкою 7.14 на майданчику для платного паркування А1033, що також не заперечувалось позивачем. Тобто, більше десяти хвилин.
Окрім того, відповідно до матеріалів фотофіксації оскаржуваної постанови, знак «Водій з інвалідністю» відсутній як спереду, так і ззаду транспортного засобу, також відсутні документи (копії таких документів), що посвідчують право на безоплатне паркування транспортного засобу, передбачені п. 4 Порядку № 585 які розміщені в салоні авто на видному місці.
Згідно диспозиції ч.1 ст.152-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі за неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.
Відповідно до примітки до вказаної статті положення частини першої цієї статті не застосовується у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.
Під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).
Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою, другою та восьмою цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.
Отже, порушення правил паркування, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 152-1 КУпАП.
Правила паркування транспортних засобів (далі - Правила), затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1342, регламентують організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів.
В п.4 Правил видно, що відведені майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці або дороги та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852); документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування - паркувальний талон або фіскальний чек, які посвідчують сплату вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування; місце для паркування - місце стоянки одного транспортного засобу на майданчику для паркування, позначене дорожньою розміткою відповідно до Правил дорожнього руху.
Пунктом 6 Правил передбачено, що контроль за виконанням цих Правил здійснює уповноважений підрозділ Національної поліції у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування та посадові особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у частині контролю за станом благоустрою, інспектори з паркування у частині контролю за дотриманням правил паркування (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування).
Згідно п. 12 - п. 15 Правил майданчики для паркування обладнуються відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху.
Відведені майданчики для платного паркування повинні обов`язково бути обладнані паркувальними автоматами, платіжними пристроями та/або інформаційними знаками про способи та порядок оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування.
Відповідно до абз. 2, абз. 3 п. 26 Правил Користувач зобов`язаний: сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування.
У разі сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування через пакувальний автомат або шляхом придбання пакувального талона: розмістити у лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу платіжний документ у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки.
Статтею 279-1 КУпАП, визначено, що у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою кваліфікованого електронного підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».
Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).
Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Постанова про накладення адміністративного стягнення, що не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). За зверненням особи постанова про накладення адміністративного стягнення, що вважається виконаною, надсилається рекомендованим листом на її адресу протягом п`яти днів з моменту отримання звернення.
У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу).
Отже, постанова про накладення адміністративного стягнення отримана позивачем, про що зазначає останній в позовній заяві. (а.с.1)
Згідно ч.1, ч.3 ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3цього Кодексу.
Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а вразі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень),що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
В п.29 Правил видно, що факт оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування підтверджується відповідним документом із зазначенням в ньому реєстраційного номера транспортного засобу, що розміщується під лобовим склом транспортного засобу, за винятком випадків оплати вартості послуг за допомогою засобів мобільного зв`язку, коли факт такої оплати підтверджується захищеною комп`ютеризованою системою, або випадків паркування на майданчиках, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата (перевірка оплати) здійснюється під час виїзду з такого майданчика.
З фотофіксації які знаходяться в матеріалах справи видно, що оплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування здійснена позивачем не була, оскільки на фото зафіксовано відсутність документу про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу, що не спростував апелянт.
Зокрема, фотознімки транспортного засобу MERCEDES-BENZ E 200 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , що зроблені інспектором з паркування та надані суду, відповідають вимогам примітки до ст.14-2 КУпАП, оскільки мають географічні координати, які підтверджують знаходження транспортного засобу саме на паркувальному майданчику за адресою: А1033, м. Київ, вул. Володимирська, навпроти буд. №60. При цьому, відображено дату 11.03.2025 і час вчинення порушень: з 09 год. 29 хв. 08 сек. до 09 год. 49 хв. 34 сек.
Відповідно до інформації з відкритим доступом із https:// https://gis.kyivcity.gov.ua/p/ майданчик А1033 містить 4 виділених безоплатних місця для паркування.
Зокрема, перший знімок фотофіксації зроблений в 09 год. 29 хв. 08 сек, а останній - в 09 год. 49 хв. 34 сек, що підтверджує факт неоплати позивачем вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування.
Матеріали фотофіксації містять географічні координати місця, де був розташований вищевказаний транспортний засіб у момент вчинення адміністративного правопорушення, які є загальнодоступною інформацією, тому не потребують доказування на загальних підставах.
В ст. 283 КУпАП передбачено, що постанова повинна містити: - найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; - дату розгляду справи; - відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; - опис обставин, установлених під час розгляду справи; - зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; - прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: - дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; - транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); - технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); - розмір штрафу та порядок його сплати; - правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; - відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Так, з копії оскарженої постанови видно, що в ній наявні відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Враховуючи вищенаведені положення закону, суд зазначає, що зміст оскаржуваної постанови відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення, що не спростував позивач.
Суд оцінює критично доводи позивача про те, що вказана постанова про накладення адміністративного стягнення є протиправною та підлягає скасуванню з підстав того, що позивач має пільги з оплати паркування, оскільки є особою з інвалідністю 3-ої групи з огляду на наступне.
Стаття 52-2 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що при розміщенні транспортних засобів на майданчику для платного паркування особи, які розміщують транспортні засоби на такому майданчику, оплачують вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу згідно з тарифом, встановленим органом місцевого самоврядування відповідно до порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Положення частини першої цієї статті не застосовуються у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб та транспортних засобів, які відповідно до закону та/або рішення відповідної міської, селищної, сільської ради звільняються від оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів на спеціально відведених (позначених) на цих майданчиках місцях.
Частиною 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлено, що власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.
Відповідно до ч. 7 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такими місцями на відповідних майданчиках вважаються місця, на яких розміщені транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.
В п.п. Ґ п.30.3 ПДР видно, що знак «Водій з інвалідністю» - квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17. Знак розміщується спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю.
Відповідно до ч. 11 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» порядок надання пільг власникам транспортних засобів, зазначених у частині шостій цієї статті, на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування та на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги щодо зберігання транспортних засобів (крім автостоянок - гаражних кооперативів), визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року №585 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №53 від 31 січня 2018) затверджено «Порядок надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів» (далі - Порядок № 585).
Цей Порядок визначає механізм надання пільг власникам транспортних засобів, зазначеним у ч.6 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування (далі - безоплатне паркування) і на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги із зберігання транспортних засобів (крім гаражних кооперативів) (далі - безоплатне зберігання).
п.2 Порядку №585 визначено категорію осіб, яким надається право на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів це, зокрема, водії з інвалідністю, водії, які перевозять осіб з інвалідністю (далі - водії).
Із змісту, п.4, п.5 Порядку, видно, що документом, що посвідчує право на безоплатне паркування транспортного засобу, є пенсійне посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, або посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, в яких міститься запис про інвалідність.
Безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1342 (Офіційний вісник України, 2009 р., № 96, ст. 3314), і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу розміщується розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».
Отже, соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами. Такий захист полягає, зокрема, у наданні, встановлених законодавством України, пільг таким особам на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус. Так, на власників спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування покладено обов`язок забезпечення виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують, зокрема, водії з інвалідністю, які у свою чергу мають право встановлювати на транспортному засобі розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю". Порядок і механізм як надання, так і отримання пільг водіям з інвалідністю на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 № 585. Положеннями Порядку № 585 імперативно визначено, що для безоплатного паркування водієм з інвалідністю транспортного засобу на відповідному місці для безоплатного паркування, в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу повинен бути розміщений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю".
Тобто, у разі не дотримання вказаних вимог, а саме розташування транспортного засобу за відсутності на ньому розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю», отримання послуг з паркування на майданчику для платного паркування повинно бути сплачено на загальних підставах.
Аналогічні висновки викладені у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі № 462/1389/23
Суд погоджується з доводами позивача, що останній належить до пільгової категорії громадян, які звільняються від оплати паркування, однак суд прийшов до висновку, що реалізація пільг щодо звільнення від оплати послуг з паркування особами-водіями з інвалідністю реалізується в даному випадку за умови наявності на транспортному засобі відповідного розпізнавального знаку, що керує транспортним засобом особа з інвалідністю.
Із змісту фотофіксації, наданої суб`єктом владних повноважень, чітко видно відсутність відповідного знаку на автомобілі MERCEDES-BENZ E 200 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , належним користувачем якого є ОСОБА_1 . Зазначена обставина відсутності розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» також не заперечувалась позивачем.
Отже, позивач не дотримав порядку отримання відповідної пільги на безоплатне паркування, оскільки на транспортному засобі відсутній розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обізнаний із зазначеними вище нормами законодавства, однак не дотримався їх виконання.
Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, дійсно не передбачений обов`язок розміщення розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» на відповідних транспортних засобах. Це є правом особи.
Проте, у разі користування пільгами відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р. та Порядку надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011р. №585, - зазначеними нормативно-правовими актами передбачено обов`язкове розміщення розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» на транспортному засобі, у передбачений нормами Правил дорожнього руху, спосіб.
Тобто, нормативно-правовими актами передбачено обов`язкове розміщення розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю». Однак, транспортний засіб який належить позивачу такого знаку не мав.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР.
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ст.62 Конституції України, видно, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законом та Конституцією України.
Суд оцінює критично твердження позивача, що Департамент не приймає належних мір для притягнення порушників до відповідальності. Позивач жодним чином не довів дане твердження, а його особиста суб`єктивна думка, викликана незгодою з притягненням до адміністративної відповідальності є припущенням, на якому доказування базуватись не може. 
Також, суд зазначає, що твердження позивача про «не прийняття належних мір» Департаментом і «не передбачених законодавством дорожніх конусів» виходять за межі позовних вимог і жодним чином не стосуються наявного спору. Долучене до відповіді на відзив фото жодним чином не підтверджує будь-які з наведених як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив тверджень.
Окрім того, суд зауважує, що до повноважень відповідача Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не відноситься облаштування майданчиків для паркування, що підтверджується положенням про Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.03.2023.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.
З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовну заяву позивача залишено без задоволення, витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору слід залишити без відшкодування.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 247, 251, 252, 280, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 73, 74, 77, 241, 242, 296 КАС України, суддя -
вирішив:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною та скасувати постави про адміністративне правопорушення, - відмовити повністю.
З урахуванням ч.4 ст.286 КАС України, рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: