Справа № 944/345/26
Провадження №3/944/544/26 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.03.2026 року	м.Яворів 	

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Поворозник Д.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , офіцера протидії диверсійним проявам та терористичним актам Військової частини НОМЕР_1 ,
за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою – офіцером відділу протидії диверсійним проявам та терористичним актам Військової частини НОМЕР_1 , відрядженим у Військову частину НОМЕР_2 ,що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах особливого періоду, у порушення вимог п. 4 ст. 8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 3.1. наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 228-БГ від 24.12.2021, п. 4 «Положення відділення Військової служби правопорядку», затвердженого наказом командира Військові частини НОМЕР_1 № 314-БГ від 27.12.2022, п. 46.14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 305-БГ/дск від 27.12.2022, п. 3 розділу VIII Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженою наказом МО України від 10.10.2016 № 515, пп. 7 п. 1 наказу Міністра оборони України від 30.04.2017 № 233 «Про заходи щодо попередження пияцтва у Збройних Силах України», розпорядження Головного управління ВСП від 14.09.2025 № 14367/дск, внаслідок недбалого ставлення до виконання обов`язків військової служби, 28.09.2025 не організував належне несенням служби патрулями Військової служби правопорядку на маршрутах патрулювання у відділенні Військової служби правопорядку Військової частини НОМЕР_1 , контроль за проведенням медичного огляду на стан сп`яніння військовослужбовців Військової частини НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_2 , солодшого сержанта ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_4 не здійснив, протокол про військове адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-20 КУпАП відносно вказаних військовослужбовців не склав, внаслідок чого останні уникнули дисциплінарної та адміністративної відповідальності.
Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. 
30 січня 2026 року ОСОБА_1 подав письмові заперечення, у яких він просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, зважаючи на таке.
В протоколі від 21.01.2026 вказується, що він недбало поставився до виконання обов`язків служби, визначених йому ТВО начальника відділу, не вибув на місце здійснення відправки особового складу АДРЕСА_3 , самостійно не провів перевірки речей, безпідставно всупереч встановленому порядку делегував свої обов`язки щодо проведення цієї перевірки патрулю Військової частини НОМЕР_4 . Однак даний пункт Протоколу є безпідставним, оскільки серед іншого не враховує встановлений вищим командуванням порядок взаємодії між різними підрозділами під час проведення таких перевірок, зокрема в залежності від кількості курсантів. Так, згідно з поясненнями ТВО начальника відділу майора ОСОБА_5 , наявного в матеріалах справи, з березня 2025 року між начальником нашого відділу та начальником Яворівського відділення ВСП була усна домовленість щодо порядку організації перевірок особового складу, який вибуває за кордон, а саме у разі якщо кількість особового складу не перевищує 20 осіб, перевірка їх речей може здійснюватися особовим складом патруля Відповідно до положень ст. ст.5, 6, 58, 59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, командир відповідає за організацію виконання завдань, приймає рішення з урахуванням наявних сил, техніки, підготовленості особового складу, обстановки. Отже, рішення щодо способу організації перевірки було прийнято ним з урахуванням вже встановленого його безпосереднім начальником порядку взаємодії у визначений командиром спосіб для проведення перевірки. Також зазначив, що прокурором проігноровано той факт, що у відповідних осіб не було виявлено жодних ознак сп`яніння в ході спілкування з вказаними військовослужбовцями, вони відповідали адекватно, чітко, також згідно доповіді начальника патруля з місця ознак алкогольного сп`яніння виявлено не було. Таким чином підстав для проведення освідування не було.
Також зазначає, що військові які вибували на навчання, до проведення перевірки перебували деякий час, від декількох годин до доби, у відрядженні на полігоні Військової частини НОМЕР_2 , і також протягом декількох годин після перевірки були прийняті назад до їх військової частин НОМЕР_3 . Якби ці військові були у стані сп`яніння, то командуванням Військової частини НОМЕР_2 (полігон) або НОМЕР_3 (ПІД АДРЕСА_4 ) було б вжито відповідних заходів, але цього не було зроблено, що теж фактично підтверджує відсутність підстав для освідування. Фактів розпивання алкогольних напоїв теж не було встановлено, згадок про подібні факти в матеріалах справи не міститься. Будь-які інші документальні докази, які б підтверджували припущення про сп`яніння вказаних осіб (акти освідування, медичні документи) - відсутні. Доводи органу, що склав Протокол гуртуються лише на нечітких припущеннях, які не відповідають фактичним обставинам справи та отриманій ним інформації від начальника патруля та під час спілкування з вказаними військовими. Розслідування проведено поверхнево та формально. Органом, що склав Протокол не досліджено організацію служби і процесу виконання завдань щодо проведення подібних перевірок, зокрема проігноровано факти викладені в поясненні ТВО командира відділу щодо взаємодії між підрозділами, а також в моїх поясненнях та поясненнях сержанта ОСОБА_6 щодо відсутності у нього законних підстав для початку освідування. Органом, що склав протокол не зазначено які саме конкретні пункти посадових обов`язків або службових інструкцій ним не було виконано. Натомість наведено перелік загальних норм законодавства та наказів, без їх конкретного співвідношення з його посадовими обов`язками та фактичними обставинами справи. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 обставини, викладені у протоколі заперечив, підтримав письмові заперечення, подані ним.
Додатково пояснив, що лист Військової частини НОМЕР_3 не є доказом перебування військовослужбовців в стані алкогольного сп`яніння. Того ж дня вони були передані до військової частини в АДРЕСА_4 , відповідно, якщо були б в стані алкогольного сп`яніння, освідування провели б там та за наявності підстави були б складені протоколи про адміністративне правопорушення уповноваженими посадовими особами цієї частини. Завдання на проведення перевірки ставить не Військова частина НОМЕР_1 , а розписують на відділ, керівник відділу визначає офіцера, який за це відповідає. Якщо група невелика, до 20 осіб, офіцер доручає проведення перевірки патрулю ВСП, який здійснює патрулювання на цій території, в даному випадку в с. Старичі. Така процедура діяла на той час. Відповідно, він доручив патрулю, вони належно виконували свої обов`язки, він спілкувався з ними, постійно підтримував зв`язок. О 19 год 40 хв патруль доповів, що перевірку проведено, порушень немає. О 20 год 05 хв того ж дня, зі слів начальника патруля стало відомо, що офіцер, відповідальний за супровід курсантів за кордон, не допускає декого з курсантів в автобус, що вибуває з полігону для відправки за кордон (причини з його слів – недоліки в оформленні документів та припущення про можливі ознаки алкогольного сп`яніння). Після доповіді сержанта ОСОБА_6 він зателефонував в ІНФОРМАЦІЯ_3 , оперативному черговому Військової частини НОМЕР_1 , здійснив короткі доповіді і діяв згідно з обставинами. 
В судовому засіданні прокурор Зінчук Р.В. вказав, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та підстави для накладення на нього адміністративного стягнення. 
Зокрема зазначив, що ОСОБА_1 не заперечив, що майор ОСОБА_5 видав йому розпорядження організації відправки військовослужбовців. В поясненнях ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_1 не доповів йому про ситуацію з підозрою на перебування окремих військовослужбовців, які вибували за кордон, в стані алкогольного сп`яніння і даної обставини ОСОБА_1 також не заперечив. Підозрою того, що військовослужбовці перебували в стані алкогольного сп`яніння, була доповідь керівника групи, лист Військової частини НОМЕР_3 . Вказав, що посадова особа ВСП, яка була на місці, не мала повноважень для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 172-20 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 на виконання розпорядження не прибув в с. Старичі для перевірки. Якщо б він був на місці, міг би встановити чи спростувати факт перебування військовослужбовців в станв алкогольного сп`яніння, здійснити адміністративне затримання, доставити в медичний заклад для проведення огляду тощо. 
Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши клопотання про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Як визначено статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначені в статті 280 КУпАП, зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, розглядаючи таку справу, орган повинен забезпечити законність при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду. 
Об`єктивна сторона вказаного правопорушення, яке поставлено у вину ОСОБА_1 , характеризується недбалим ставленням до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду. 
Вказана норма права є бланкетною, що відповідно вимагає зазначення при викладені суті правопорушення положення спеціального закону, норми якого було порушено. 
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду. 
Недбалим ставленням до військової служби є несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія). 
Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином. 
Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування (примітка до ст. 172-13 КУпАП). 
Особа є службовою не тільки тоді, коли вона здійснює відповідні функції чи виконує обов`язки постійно, а й тоді, коли вона робить це тимчасово або за спеціальним повноваженням, за умови, що зазначені функції чи обов`язки покладені на неї правомочним органом або правомочною службовою особою. 
Відповідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачено обов`язок свято і непорушно додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, бути дисциплінованими, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів; 
Згідно з ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено здійснення доповіді, про всі події, які трапились, своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). 
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно. 
Також відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2024 № 141-ОД «Про уповноваження посадових осіб у військовій частині (органів управління Військової служби правопорядку) на складання протоколів про військові адміністративні правопорушення» офіцер відділу протидії диверсійним проявам та терористичним актам лейтенант ОСОБА_1 є уповноваженим на складання протоколів про військові адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-10, 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора Зінчука Р.В., дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, повністю підтверджується доказами, наявними у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення № 10 від 21 січня 2026 року; Актом службового розслідування, відповідно до якого ОСОБА_1 неналежно поставився до виконання обов`язку військової служби, в частині неналежної організації виконання вимог розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14.09.2025 №14367/дск щодо проведення перевірки особового складу, вибував закордон та не здійсненні заходів, після отримання інформації про наявність ознак порушень військової дисципліни у діях військовослужбовців Військової частини НОМЕР_3 , для медичного освідування військовослужбовців з метою підтвердження факту перебування їх у стані сп`яніння, чим створено умови для уникнення відповідальності військовослужбовців Військової частини НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_2 , молодшого сержанта ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_4 ; письмовими поясненнями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . 
Щодо описаних вище заперечень ОСОБА_1 , суд зазначає таке.
Як зазначено вище, згідно з усним наказом майора ОСОБА_5 завданням лейтенанта ОСОБА_1 було визначено організацію перевірки речей та документів особового складу який вибував за кордон. 
Однак за результатами здійснення цієї перевірки лейтенант ОСОБА_1 майору ОСОБА_5 не доповідав, а також не прибув на місце здійснення відправки особового складу, що підтверджується описаними вище доказами і чого ОСОБА_1 не заперечив. 
При цьому, всі рішення, пов`язані з відправкою 28.09.2025 військовослужбовців Військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 приймав самостійно, на власний розсуд. 
Водночас, суд погоджується з позицією прокурора, викладеною в протоколі про адміністративне правопорушення та наведеною в судовому засіданні, про те, що отримавши інформацію про наявність ознак порушень військової дисципліни у діях військовослужбовців Військової частини НОМЕР_3 , зокрема, можливого перебування окремих військовослужбовців в стані алкогольного сп`яніння, він як офіцер, безпосередньо відповідальний за їх відправку, повинен був особисто прибути на місце вирішення питання про медичне освідування військовослужбовців з метою підтвердження чи спростування факту перебування їх у стані сп`яніння та складення відповідних протоколів про адміністративні правопорушення за наявності підстав для цього. 
Беручи до уваги викладене, суддя дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
При визначенні виду і міри адміністративного стягнення суддя відповідно до ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, обставину, яка пом`якшує відповідальність, та відсутність обставин, які обтяжують відповідальність.
З огляду на наведене, суддя вважає доцільним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне покарання у вигляді штрафу в межах санкції ст. 172-15 КУпАП.
Згідно із ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 40-1, 283, 284, 289, 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_1 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.Б. Поворозник