Справа № 347/157/26
Провадження № 1-кп/347/216/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р. м.Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді  ОСОБА_1 ,
секретаря с/з ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 
захисника ОСОБА_6 ,
законного представника
потерпілого ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження № 12025091190000328 від 05.02.2025 року щодо:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Косів Косівського району Івано- Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, працює в ПП «Фіантр», на утриманні має одну малолітню дитину, в силу вимог ст. 89 КК раніше не судимого
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. ч.2 ст. 286КК України
в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.
Судом, визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи особою яка керує транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.
Так, близько 12:10 год. 05 грудня 2025 року в світлу пору доби, суху погоду, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Transporter реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Т-09-09 по вулиці Миру в селі Вербовець Косівського району, в напрямку населеного пункту Рожнів Косівського району. Дана ділянка дороги пряма, горизонтальна, має по одній смузі для руху у кожному напрямку, дорожня розмітка відсутня.
Всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, ОСОБА_5 порушив вимоги чинних правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, за наступних обставин.
У зазначений дату та час ОСОБА_5 при наближенні до Магазину «Наш Край», що за адресою: Косівський район село Вербовець вул. Миру, 69а, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та здійснюючи заїзд на стоянку біля вказаного магазину, виконуючи маневр поворот ліворуч, виїхав на смугу, призначену для зустрічного руху, при - цьому не надавши перевагу зустрічному транспортному засобу, де допустив зіткнення із мотоциклом марки «Lifan» моделі «LF200-2Е», під керуванням неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При цьому ОСОБА_5 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п. 10.1., який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися,, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 10.4., згідно якого перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.
Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній. частині даного напрямку, повинен дати дорогу, зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам.
п. 16.13., згідно якого перед поворотом ліворуч водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються рівнозначною дорогою в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.
У результаті порушення водієм ОСОБА_5 вказаних пунктів Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій мотоцикла марки «Lifan» моделі «LF200-2Е» неповнолітній ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травматичного розриву печінки, заочеревної гематоми, забою правої нирки, гемоперетоніуму, відкритого перелому правої велико-гомілкової кістки, забійної рани правої гомілки, саден правого колінного суглобі і підборіддя.
Відповідно до висновку експерта від 15.01.2026 тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_8 у вигляді: «Травматичний розрив печінки, заочеревенної гематоми, забою правої нирки, гемоперетоніуму, відкритого перелому правої велико-гомілкової кістки» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя. «Забійна рана правої гомілки відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. «Садна правого колінного суглобу і підборіддя відносяться до легких тілесних ушкоджень».
Таким чином, ОСОБА_5 , будучи особою яка керує транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. 
Додатково пояснив, що дійсно в той день керував транспортним засобом, та заїжджаючи на стоянку магазину «Наш край» проявив неуважність, виїхав на смугу, призначену для зустрічного руху, де допустив зіткнення із мотоциклом марки «Lifan» моделі «LF200-2Е», під керуванням неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після того, як він відчув удар в свій транспортний засіб, він одразу вийшов з авто та почав надавати допомогу потерпілому. Хтось із присутніх викликав швидку медичну допомогу, а він викликав працівників поліції. Обвинувачений щиро шкодує про вчинене. Ствердив, що всю завдану потерпілому шкоду відшкодував, зокрема кошти на лікування, а також продовжує це робити, та буде і в подальшому надавати допомогу. Просив його суворо не карати, та не позбавляти волі. Зробив для себе правильні висновки. Також обвинувачений просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки він використовує його в побутових потребах, адже на його утриманні перебуває малолітня дитина, яку слід відвозити в дитячий садок, чи за потреби в лікарню, на гуртки, тощо. Дитина повністю перебуває на його утриманні та вихованні, оскільки мати дитини перебуває на військовій службі.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.
Захисник ОСОБА_6 не заперечував щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.
Законний представник потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні надала показання, що в той день її син керував транспортним засобом, та їхав в лікарню. Вона наказувала йому бути уважним. Пізніше їй зателефонували незнайомі люди, та розказали про обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю її сина. Вона одразу взяла таксі, та поїхала на місце події. Коли прибула на місце події, там вже була швидка медична допомога, працівники поліції та обвинувачений. Вона разом із каретою швидкої допомоги поїхала з сином в лікарню. Законний представник потерпілого підтвердила, що обвинувачений їй відшкодував шкоду, оплачував лікування сина, про, що вона написала йому розписку про одержання коштів. ОСОБА_7 зазначила , що жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого немає, він попросив у них вибачення, відшкодував шкоду, а тому просила його не позбавляти волі, та суворо не карати.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнав фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
Отже, ОСОБА_5 , будучи особою яка керує транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за вказаною статтею кримінального кодексу.
Щодо призначення покарання.
Позиція сторони обвинувачення.
Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 2 роки.
Законний представник потерпілого ОСОБА_7 просила не позбавляти волі обвинуваченого, та суворо не карати.
Позиція сторони захисту.
Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 просила призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Захисник зазначив, що транспортний засіб є критично необхідним для забезпечення життєдіяльності сім`ї, оскільки на утриманні в обвинуваченого перебуває малолітня дитина, зокрема для відвідування дошкільного навчального закладу та отримання медичної допомоги, а позбавлення права керування призведе до надмірного обтяження та скрутного матеріально-побутового становища сім`ї, та обмежить інтереси дитини
Позиція суду щодо призначення покарання. 
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.
Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України є тяжким злочином, на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває, має постійне місце реєстрації в АДРЕСА_1 . За місцем реєстрації скарг до Вербовецького старостинського округу за час реєстрації від жителів села та сусідів не поступало, характеризується позитивно. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12.03.2025 року, ОСОБА_5 проживає без реєстрації в господарстві своєї матері. Разом із ним без реєстрації проживає дочка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки мати дочки ОСОБА_10 проходить службу в Збройних Силах України, а відтак ОСОБА_5 самостійно здійснює догляд за своєю малолітньою дочкою. Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 є батьком малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Згідно копії розписки, ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_5 грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди за завдання дорожньо-транспортної пригоди.
Обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як на стадії досудового так і на стадії судового розгляду, відшкодування шкоди потерпілому внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, позитивну характеристику, та наявність на утримані малолітньої дитини.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.
Отже, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що в даному випадку обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Згідно з приписами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши наведені обставини суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду. Потерпілий та законний представник потерпілого жодних претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не мають, та законний представник ОСОБА_7 просила не позбавляти волі обвинуваченого.
Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав повністю. Суд також враховує позицію законного представника потерпілого, яка вважала, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання.
Ураховуючи вищевикладене, суд доходить переконання, про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі, та застосування до нього ст. 75 КК України, тобто - звільнення від відбування покарання з випробуванням, що найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Разом із цим суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання. 
Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля — звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Встановлення в даному випадку судом іспитового строку 1 (один) рік є виправданим з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, і достатнім для того щоб засуджений довів своє виправлення без реального відбування основного покарання.
Щодо додаткового покарання.
Що стосується додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, то в даному випадку сторона захисту не довела належними та письмовими доказами, що цивільна дружина обвинуваченого проходить військову службу, а малолітня дочка відвідує дитячий навчальний заклад чи хворіє, що дозволило б суду встановити дійсні обставини, зокрема відстань та проміжок часу необхідний для задоволення соціально-побутових питань сім`ї. В той же час в с. Старий Косів, Косівського району наявне транспортне сполучення, що в повній мірі зможе забезпечити вирішення соціальних питань сім`ї ОСОБА_5 . Даних про те, що ОСОБА_5 використовує транспортний засіб під час роботи, чи волонтерської діяльності, матеріали справи не містять.
Отже, призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік в даному випадку є необхідним та достатнім з врахуванням фактичних обставин справи, та повністю відповідає вимогам кримінального закону.
Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертиз:
- № СЕ-19/109-25/17652-ІТ від 22.12.2025, становлять 4011,3 грн., 
- № СЕ-19/109-25/17649-ІТ від 23.12.2025, становлять 4011, 3 грн.,
- № СЕ-19/109-25/17664-ІТ від 30.12.2025, становлять 5348,4 грн.,
- № СЕ-19/109-25/18439-ІТ від 30.12.2025, становлять 1782, 80 грн., а всього разом 15 153, 80 гривень стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави.
Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 100, 124, 349, 368, 371, 373, 374, ч.15 ст.615 КПК України, суд -
у х в а л и в :
Визнати  ОСОБА_5  винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_5  від відбування покарання, з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_5  такі обов`язки: 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнути з  ОСОБА_5  в дохід держави витрати за проведення експертизи в розмірі 15 153, 80 гривень.
Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Косівського районного суду від 08.12.2025 року, на речові докази у кримінальному провадженні - скасувати.
Речові докази: 
- автомобіль марки «Volkswagen Transporter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до тимчасового реєстраційного талону ХХР №077660, зареєстрований за Громадською організацією «Університет Досліджень та розробок», що в м. Івано-Франківськ вул. Руставелі Шота, 13А – повернути законному володільцю;
- мотоцикл марки і моделі «Lifan Lf200-2E», ідентифікуючий номер НОМЕР_2 , який в законному порядку не зареєстрований, але перебуває у користуванні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – повернути ОСОБА_8 .
- цифровий носій інформації диск DVD-R, 4.7 GB, 16х, із відеозаписом обставин ДТП 05.12.2025 року – залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
В іншій частині вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя           ОСОБА_1