Справа № 454/146/26 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А. 
Провадження № 33/811/390/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 23 грудня 2025 року о 15.30 год. на автодорозі Р-15 сполученням Ковель-Жовква, поблизу с. Сілець Шептицького району керував автомобілем марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибравши безпечної швидкості та здійснив з`їзд у кювет, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати постанову місцевого суду та прийняти нову постанову, якою закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення або направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в складі Жовківського районного суду Львівської області. Окрім того, ОСОБА_1 подав заяву в, якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2026 року, оскільки участі в розгляді справи він не приймав, про результат розгляду справи дізнався 10 лютого 2026 року.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.
Наголошує, що судом першої інстанції порушено його право на захист, не вірно зазначено, що він приймав участь в розгляді справи 30 січня 2026 року.
Повідомляє, що 30 січня 2026 року його було повідомлено працівниками суду, що суддя захворів та судове засідання не відбулося. Також зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуто його клопотання про закриття провадження у справі та передачу справи за місцем його проживання.
Зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки пошкоджено тільки його транспортний засіб «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , шкода іншим особа не завдана, дорожні споруди не пошкоджені. 
Звертає увагу, що пошкодження власного майна не утворює об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Наголошує, що судом першої інстанції не було встановлено причин події, а саме що під час руху транспортного засобу йому запаморочилося в голові та він втратив свідомість, алкогольного сп`яніння в нього не виявлено.
Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності про результат розгляду справи дізнався 10 лютого 2026 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.
Заслухавши, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 124 КУпАП України, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Пунктом 2.3 б ПДР України, встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Всупереч тверджень апелянта ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у:
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №548856 від 23 грудня 2025 року (а.с. 1), з якого встановлено, що ОСОБА_1 , 23 грудня 2025 року о 15.30 год. на автодорозі Р-15 сполученням Ковель-Жовква, поблизу с. Сілець Шептицького району керував автомобілем марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибравши безпечної швидкості та здійснив з`їзд у кювет, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження;
- схемою місця ДТП (а.с. 3), на якій відображена дорожня обстановка, розташування транспортного засобу та завдані пошкодження автомобілю;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 23 грудня 2025 року (а.с. 5), з яких встановлено, що під час руху автомобілем «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , він задумався, внаслідок чого з`їхав у кювет;
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 23 грудня 2025 року (а.с. 6), з яких вбачається, що у автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , не було жодних перешкод, транспортний засіб безпричинного зміщуватися з дороги на узбіччя, після чого з`їхав у кювет;
- фото таблицею (а.с. 7-11) на якій зафіксовано місце події та пошкодження транспортного засобу.
Аргументи апелянта про те, що судом першої інстанції не встановлено причин події, зокрема, що під час руху транспортного засобу ОСОБА_1 запаморочилося в голові та він втратив свідомість, апеляційний суд оцінює критично.
Дані твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема рапортом про реєстрацію факту в ЄО (а.с. 2), з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від госпіталізації та не повідомляв працівників поліції чи медичних працівників про погіршення стану здоров`я, зокрема запаморочення чи втрату свідомості під час керування транспортним засобом.
Окрім того, у свої письмових пояснень від 23 грудня 2025 року (а.с. 5) ОСОБА_1 зазначав, що відволікся від дорожньої обстановки (задумався), у зв`язку із чим сталося ДТП, що суперечить доводам, викладеним в апеляційній скарзі.
Доводи апелянта, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з тим, що пошкоджено лише його транспортний засіб «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , а шкоди іншим особам чи дорожнім спорудам не завдано, апеляційний суд відхиляє.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №548856 від 23 грудня 2025 року (а.с. 1) та схеми ДТП (а.с. 3), транспортний засіб «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, що підтверджує настання наслідків, передбачених диспозицією ст. 124 КУпАП.
Твердження апелянта, що 30 січня 2026 року судове засідання не відбулося, у зв`язку із хворобою судді, апеляційний суд розцінює критично, оскільки апелянтом не надано жодних даних, які б свідчили, що суддя Веремчук А.О. перебував на листку непрацездатності та не проводив розгляду справи.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право знати, у вчиненні якого правопорушення її обвинувачують, давати пояснення, подавати докази, користуватися правовою допомогою, а також заявляти клопотання. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що зазначені права були забезпечені та реалізовані особою в повному обсязі.
Зокрема, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, брала участь у судовому засіданні (або мала реальну можливість такої участі), надавала письмові пояснення, а також не була обмежена у праві користування правовою допомогою чи поданні клопотань, що підтверджується матеріалами справи
Отже, підстав вважати, що судом першої інстанції було порушено право на захист, апеляційним судом не встановлено.
Доводи апелянта, що судом першої інстанції не було розглянуто його клопотання про закриття провадження у справі та передачу справи за місцем його проживання, апеляційний суд відхиляє.
Такі твердження суд розцінює як обраний стороною захисту спосіб уникнення відповідальності, спрямований на затягування розгляду справи, а не як обставини, що свідчать про істотні порушення норм процесуального права.
Питання щодо закриття провадження у справі чи передачі її за місцем проживання особи не стосуються встановлення наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а відтак не має вирішального значення для правильного застосування норм матеріального права.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. 
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2026 року.
Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2026 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП - залишити без змін, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя           Партика І.В.