Справа № 357/2783/26
1-кп/357/639/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 12025111030002439 внесеному до ЄРДР 23.11.2025 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жашків Жашківського району, Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , призваного по мобілізації, у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
потерпілий ОСОБА_6 ,
законні представники неповнолітніх потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_3 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуває на посаді солдата резерву 24 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст. ст. 4, 9, 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, бути дисциплінованим, під час перебування поза розташуванням військової частини не допускати негідних вчинків та знати і неухильно дотримуватися вимог Правил дорожнього руху.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
23.11.2025 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на 89 км. автодороги «М-05» сполученням Київ-Одеса, у напрямку м. Київ, що в межах, Білоцерківського району, Київської області, в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі по тексту Правил дорожнього руху), водієві забороняється: «керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», п. 1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 (б), (д) Правил дорожнього руху України: б) «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п. 12.3 ПДР України, в якому зазначено: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечну швидкість, в результаті чого допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 автомобіль якого перебував в русі у правій смузі для руху в попутному напрямку руху.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_3 : ОСОБА_6 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді травми у вигляді перелому середньої третини лівої ліктьової кістки; неповнолітній ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої великої гомілкової кістки, вивиху голівки правої стегнової кістки; неповнолітній ОСОБА_11 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів діафізу лівої стегнової кістки та шийки правої стегнової кістки, перелом діафізу правої плечової кістки.
Грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3 ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
В судовому засіданні сторонами надано угоду від 20.04.2026 року про примирення укладену між потерпілим ОСОБА_6 , законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 – ОСОБА_7 , законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 – ОСОБА_8 , та обвинуваченим ОСОБА_3 , згідно якої сторони дійшли згоди щодо примирення, правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість за ч. 1 ст. 286-1 КК України у зазначеному кримінальному правопорушенні.
Також зазначеною угодою визначено покарання, яке має понести ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та узгоджено призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу розміром 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 грн. із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, зазначив, що зробив для себе належні висновки, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, повідомив, що відшкодував заподіяну шкоду. Підтримав угоду, заявив про здатність виконати умови угоди, та ствердив, що його позиція є добровільною, жодного тиску при укладанні угоди на нього не здійснювалось. Щодо міри покарання, то повідомив, що у разі затвердження угоди з узгодженою мірою покарання, він в взмозі сплатити штраф.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтримав угоду, про примирення просив її затвердити з узгодженою в ній мірою покарання. Зазначив, що обвинувачений відшкодував заподіяну шкоду, попросив вибачення. Вважає, що покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 і попередження вчинення нових правопорушень. Ствердив, що повністю зрозумілі наслідки укладення угоди про примирення. Запевнив, що угода укладена добровільно.
У судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 – ОСОБА_7 , підтримала угоду, про примирення просила її затвердити з узгодженою в ній мірою покарання. Зазначила, що обвинувачений відшкодував заподіяну шкоду, попросив вибачення. Вважає, що покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових правопорушень. Ствердила, що повністю зрозумілі наслідки укладення угоди про примирення. Запевнила, що угода укладена добровільно.
У судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 – ОСОБА_8 підтримала угоду, про примирення просила її затвердити з узгодженою в ній мірою покарання. Зазначила, що обвинувачений відшкодував заподіяну шкоду, попросив вибачення. Вважає, що покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових правопорушень. Ствердила, що повністю зрозумілі наслідки укладення угоди про примирення. Запевнила, що угода укладена добровільно.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про примирення, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.
Відповідно з вимогами ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Ініціювати укладення угоди про примирення має право лише потерпілий чи обвинувачений (підозрюваний). Домовлятися стосовно укладення угоди про примирення можуть також захисник, представник потерпілого, законний представник або інша особа, погоджена сторонами, за винятком слідчого, прокурора або суду.
Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого – це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого – це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права.
Під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.
Угода про примирення, являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного їх випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.
Цілком очевидно, що в силу публічного характеру кримінально-правового регулювання угоді про примирення повинна відводитись другорядна роль у забезпеченні балансу інтересів. Проте індивідуальне регулювання учасників конфлікту залежить не тільки від угоди сторін, але і здійснюється завдяки волі осіб, які приймають рішення про примирення, а також норм кримінального процесуального закону, яке передбачає можливість примирення тільки за окремими категоріями злочинів.
Тобто, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.
Значно більшою мірою диспозитивність властива тим нормам кримінального процесуального закону, які вимагають узгоджених сторонами і судом рішень. Законодавець зобов`язує суд у таких випадках віддавати перевагу узгодженим сторонами рішень і ухвалити їх своїм рішенням.
У зв`язку з цим прокурор зобов`язаний здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, що покладає на нього відповідальність за додержання закону як під час досудового розслідування, так і за кінцеве законне рішення у кримінальному провадженні. Це, в свою чергу, повинно сприяти активній правовій позиції прокурора при укладенні відповідних угод у кримінальному провадженні. Але варто зазначити, що ступінь активності прокурора у процесі укладення відповідних угод залежить безпосередньо від виду угоди, яка укладається у кримінальному провадженні.
Норми статей 468 і 469 КПК України в поєднанні з положеннями пункту 7 статті 474 цього Кодексу є втіленням основних цінностей інституту примирення. Тому при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо нетяжких злочинів - двооб`єктного (багатооб`єктного) злочину, суд має керуватись не тільки формальними вимогами цих норм щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а чітко дотримуватись їх засадничих принципів.
Враховуючи високі стандарти, які існують у сфері захисту людини та основоположних свобод, і більшу рішучість, яка відповідно й неминуче вимагається при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок.
Отже, для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».
Функціональне призначення категорії інтерес у кримінальному процесі є невід`ємною складовою природи цього феномену. У цьому контексті приділяється увага функціям інтересу, які не можуть бути залишені поза увагою, враховуючи, що питання, порушене заявником, розглядається в площині кримінального процесу.
Суд досліджує природу і нормативний зміст категорії «інтерес» і наголошує, що саме інтерес є важливим інструментом у діяльності суб`єктів кримінально – правових відносин. Інтерес у кримінальному процесі виступає як спонукальна сила, що приводить у рух усю систему судочинства. Відсутність конкретного інтересу або наявність іншого може зупинити або відповідним чином змінити динаміку кримінального процесу. Спонукальна сила формується певними потребами, до задоволення яких і прагне носій інтересу, а саме: особа, держава, суспільство. Так, саме потреба учасників кримінального провадження (так само потенційних учасників, якщо провадження ще не розпочалося) у реалізації власних (приватних), загальнодержавних інтересів слугує першоосновою виникнення, розвитку, зміни та припинення кримінальних процесуальних правовідносин. При цьому категорія «інтерес» у прямій або опосередкованій формі накладає відбиток на кожен із елементів кримінальних процесуальних правовідносин, а саме:
а) статус кожного суб`єкта, його правомочності зумовлені об`єктивно властивими йому інтересами та загальною моделлю консенсусу, якого досягнуто при узгодженні різноспрямованих інтересів (публічного і приватного);
б) кожна складова змісту правовідносин теж визначається інтересами, досягнути яких прагне учасник правовідносин. Закріплюючи права та обов`язки учасників кримінального судочинства, законодавець виходить із потенційної можливості конкретно взятого індивіда використати встановлені правоположення у разі участі у кримінальних процесуальних правовідносинах у тому чи іншому статусі, усвідомлення відповідного інтересу та наявності бажання його реалізувати;
в) об`єктом правовідносин виступають матеріальні й нематеріальні блага, а також дії суб`єктів та їх результати, з приводу яких виникають правовідносини, реалізуються суб`єктивні права та виконуються покладені законом обов`язки суб`єктів правовідносин. Поняття «об`єкти правовідносин» значною мірою збігаються із категорією «інтереси», принаймні в частині щодо матеріальних і нематеріальних благ, в отриманні (збереженні) яких зацікавлений учасник правовідносин. Щодо дій суб`єктів та їх результатів, із приводу яких виникають правовідносини, то такі дії у багатьох випадках є бажаним результатом, оскільки факт їх вчинення надасть можливість реалізувати наявний в учасника кримінального провадження інтерес;
г) юридичні факти як елемент правовідносин також безпосередньо пов`язані з категорією «інтерес». Адже якби та чи інша життєва обставина жодним чином не зачіпала інтересів певних суб`єктів, то вона була б неспроможна породити активність останніх та привести до настання юридичних наслідків. Юридичний факт виступає каталізатором щодо усвідомлення суб`єктом факту ущемлення його інтересів та потреби в їх захисті.
У наданих суду матеріалах справи не міститься нічого, що дозволило б не погодитися з укладеною угодою, зміст цієї угоди не суперечить інтересам суспільства; у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів учасників примирення для цілей норм частини третьої статті 469 і пункту 7 статті 474 КПК України.
Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.
При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також судом з`ясовано, що потерпілий та законні представники неповнолітніх потерпілих цілком розуміють наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
Укладена між потерпілим, законними представниками неповнолітніх потерпілих та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України кваліфіковано правильно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно.
Згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Узгоджене сторонами угоди покарання ОСОБА_3 відповідає цим вимогам закону.
Зокрема, при його узгодженні, з достатньою повнотою враховано характер, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на даний час є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , призваний по мобілізації, у військовому званні «солдат», має постійне місце реєстрації та проживання, за яким позитивно характеризується, має на утриманні малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.
Також обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину – визнання вини та щире каяття, співпраця зі слідством у розкритті інкримінованого йому злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, вибачення обвинуваченого перед потерпілими з власної ініціативи, наявність статусу учасника бойових дій, бажання продовжити військову службу.
Таким чином, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, узгоджена міра покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК України. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні.
Укладена між потерпілим, законними представниками неповнолітніх потерпілих, та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, а тому наявні підстави для її затвердження.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Відповідно до вимог ст. 174 КПК України, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2025 року на автомобіль марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_3 та арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2025 року на автомобіль марки «Audi» реєстраційний номер НОМЕР_2 – скасувати, оскільки відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на суму 24959, 20 грн.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно з п. 32 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.
Враховуючи зазначене, транспортні засоби підлягають поверненню власникам безоплатно.
Керуючись ч. 2 ст. 373, 374, 469, 474, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду від 20.04.2026 року про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_6 , законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 – ОСОБА_7 , законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 – ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому узгоджене покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України, з урахуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз у сумі 24959, 20 гривень.
Цивільні позови у справі не заявлено.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2025 року на автомобіль марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2025 року на автомобіль марки «Audi» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Речові докази:
- автомобіль марки «Audi» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_12 , який зберігається на майданчику тимчасово утримання транспортних засобів, розташованому на 4-му кілометрі автомобільної дороги Біла Церква- Володарка, повернути власнику безоплатно;
- автомобіль марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_3 власником якого є ОСОБА_13 , який зберігається на майданчику тимчасово утримання транспортних засобів, розташованому на 4-му кілометрі автомобільної дороги Біла Церква- Володарка, повернути власнику безоплатно.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_14