Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року Справа№200/9555/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Якимець Юлії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

05 грудня 2025 року адвокат Якимець Юлія Миколаївна в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами (з урахуванням уточнень):
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на рапорт, поданий 22 січня 2025 року, про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт згідно норм чинного законодавства;
- звільнити ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з тим, що його батько, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи, та потребує постійного стороннього догляду.
За змістом викладеного 22 лютого 2025 року позивачем подано рапорт на звільнення із військової служби, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 – його батьком, який є особою із інвалідністю ІІ групи. Військова частина не надала жодного підтвердження отримання поданого рапорту. Станом на день звернення позивач не отримав жодної відповіді на поданий ним рапорт, у тому числі рішення про його задоволення чи відмову. Ненадання відповіді у встановлений законом строк унеможливлює реалізацію позивачем свого права на звільнення з військової служби, а також порушує його право на отримання своєчасної, мотивованої та законної відповіді.
Крім того, представник позивача зауважує, що єдиним сином свого батька ОСОБА_2 і саме він є єдиною особою, яка може здійснювати належний догляд та піклування за батьком. Представник позивача вважає, що має право на звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є його батьком та потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Відповідач проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову. У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначив, що 21 січня 2025 року в системі електронного документообігу Військової частини НОМЕР_1 зареєстровано рапорт позивача за реєстраційним номером 25/7865/25-Вн відносно звільнення його з військової служби. 25 січня 2025 року посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 позивачу надано відповідь на рапорт у якій зазначено, що задоволенні рапорту позивачу відмовлено.
Відповідач вважає, що саме військовослужбовець, при поданні рапорту зобов`язаний, довести наявність підстав для звільнення, які позивачем доведено не було. Крім того, відповідач зауважує, що довідка до акта огляду МСЕК від 16 грудня 2024 року серія 12ААД №022926, яка слугує підтвердженням наявності у ОСОБА_2 інвалідності ІІ групи безстроково, та, у свою чергу, свідчить про відсутність потреби у постійному догляді станом на 16 грудня 2024 року, та висновок №26/7 від 24 грудня 2024 року, дійсний до 24 грудня 2024 року, є такими, що видано всупереч пункту 11 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року №407. Відповідач вважає, що, враховуючи положення частини четвертої статті 16 Закону України «Про соціальні послуги», що ОСОБА_2 потребує не постійного, а – тимчасового догляду, тривалістю до 24 грудня 2025 року.
Крім того, відповідач зазначає, що разом з рапортом від 21 січня 2025 року, який є предметом розгляду у справі, позивачем не надано підтверджуючих документів відсутності інших родичів І-ІІ групи споріднення, які могли здійснювати постійний догляд, у той час як, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 11 березня 2025 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 11 березня 2025 року, а також відповідно до акта №1679 від 25 грудня 2024 року за місцем проживання позивача також проживає його дядько. Станом на 21 січня 2025 року норма статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» чітко передбачає обов`язок доведення відсутності інших членів сім`ї першої або другої групи спорідненості, або що такі особи також потребують стороннього постійного догляду.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Вирішено ряд процесуальних питань
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року продовжено розгляд адміністративної справи, витребувано у відповідача визначені судом докази по справі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року задоволено заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, поновлено позивачу пропущений строк звернення з позовом до адміністративного суду з даним позовом. Відмовлено в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 07 червня 2024 року №625-ОС «По особовому складу» солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_6 прикордонного загону Державної прикордонної служби, з 06 червня 2024 року зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
20 січня 2025 року позивач звернувся до начальника другого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування із рапортом, в якому зазначено наступне.
«Прошу Вашого клопотання перед вищим командуванням про звільнення мене, солдата ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника протитанкового відділення другого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування, з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.
Так, підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обв`язок і військову службу», з поміж іншого, передбачено, що військовослужбовці під час дії воєнного стану звільняються з військової служби у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II груші (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
На підтвердження підстав звільнення мене з військової служби хочу зазначити наступне. Відповідно до мого свідоцтва про народження НОМЕР_7 я є сином ОСОБА_2 . Мій батько: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю II групи (загальне захворювання) довічно інших родичів, які по закону мають доглядати за ним і мають на це змогу, немає.
Одночасно хочу відзначити, що я не маю бажання продовжувати військову службу.
До рапорту додаю:
- заява ОСОБА_2 ;
- копію висновку №26/7 (форми №080-4/о) ОСОБА_2 ;
- копію акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №1679 від 25 грудня 2024 року;
- копію додатку 8 акт про встановлення факту здійснення особового догляду (постійного догляду) №1681 від 26 грудня 2024 року;
- копію паспорту ОСОБА_2 серія НОМЕР_8 ;
- копію картки фізичної особи - платника податків № НОМЕР_9 ОСОБА_2 ;
- копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №022926 ОСОБА_2 ;
- копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_7 ;
- копію з витяга з реєстру територіальної громади Бібрської територіальної громади №2024/015278287 ОСОБА_2 ;
- копію з витяга з реєстру територіальної громади Бібрської територіальної громади №2024/015278021 ОСОБА_1 .».
25 січня 2025 року начальник НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України листом вих.№08/9263/25-Вн «Про доведення рішення» повідомив в.о. коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування наступне.
«Рапорт №25/7865/25-Вн від 21 січня 2025 року солдата ОСОБА_1 (П-095890), інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника протитанкового відділення другого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування щодо звільнення в запас Збройних Сил України, розглянутий.
За результатами розгляду повідомляю наступне.
Відповідно до пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» однією з підстав для звільнення є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття здійснюється в порядку, визначеному Положенням про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 (далі- Положення №1317).
Абзацом 2 підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають зокрема ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді, допомозі, групу інвалідності, причину і час її настання.
З аналізу пункту 27 Положення №1317, можна дійти висновку, що лише для підгрупи А І групи інвалідності властиво, що така особа потребує постійного стороннього догляду внаслідок ступеню втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб.
Підставою для встановлення ІІ групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
До ІІ групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби і більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.
Таким чином, довідка до акта огляду МСЕК від 16 грудня 2024 року серія 12ААД №022926 слугує підтвердженням наявності у ОСОБА_2 інвалідності ІІ групи, та у свою чергу свідчить про відсутність потреби у постійному догляді станом на 16 грудня 2024 року.
Відносно висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №26/7 від 16 грудня 2024 року варто зазначити, що відповідно до пункту 4 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» затвердженої наказом МОЗ України від 09 березня 2021 року №407, висновок видається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859.
Відповідно до наказу МОЗ України від 09 березня 2021 року №407 заповнення висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі віднесено до повноважень членів лікарської комісії. Звертаю Вашу увагу на формулювання: лікарської комісії, а не лікарсько-консультативної комісії. Також у даному висновку не вказується про необхідність саме постійного догляду за особою, у ньому вказується про наявність підстав для отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Згідно до Закону України «Про соціальні послуги» соціальні послуги – дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Не зазначається необхідність саме постійного догляду при надаванні соціальних послуг.
Окрім іншого також варто звернути увагу, що у даному висновку необхідність отримання соціальної послуги з догляду не пов`язаний з причиною інвалідності зазначеній у довідці МСЕК, інших документів, які б спростували дане твердження до рапорту не додані.
У додатках до рапорту, також, відсутні документи, які дають підстави вважати, що у батька військовослужбовця відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд, або що такі особи самі потребують такого догляду.
Додатково зазначаю, що родичами першого ступеня споріднення вважаються батьки, чоловік та дружина, діти, в тому числі усиновлені. До членів сім`ї громадянина другого ступеня споріднення відносяться його рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Враховуючи вищевказане, підстави для звільнення в запас Збройних Сил України відсутні.
Рішення довести солдату ОСОБА_4 під підпис та надати військовослужбовцю лист згідно додатка.».
Начальник НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у листі без номера та дати на ім`я ОСОБА_5 повідомив наступне.
«Ваш рапорт №25/7865/25-Вн від 21 січня 2025 року щодо звільнення Вас в запас Збройних Сил України розглянутий.
За результатами розгляду повідомляю наступне.
Відповідно до пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» однією з підстав для звільнення є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття здійснюється в порядку, визначеному Положенням про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 (далі- Положення №1317).
Абзацом 2 підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають зокрема ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді, допомозі, групу інвалідності, причину і час її настання.
З аналізу пункту 27 Положення №1317, можна дійти висновку, що лише для підгрупи А І групи інвалідності властиво, що така особа потребує постійного стороннього догляду внаслідок ступеню втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб.
Підставою для встановлення ІІ групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
До ІІ групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби і більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.
Таким чином, довідка до акта огляду МСЕК від 16 грудня 2024 року серія 12ААД №022926 слугує підтвердженням наявності у ОСОБА_2 інвалідності ІІ групи, та у свою чергу свідчить про відсутність потреби у постійному догляді станом на 16 грудня 2024 року.
Відносно висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №26/7 від 16 грудня 2024 року варто зазначити, що відповідно до пункту 4 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» затвердженої наказом МОЗ України від 09 березня 2021 року №407, висновок видається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859.
Відповідно до наказу МОЗ України від 09 березня 2021 року №407 заповнення висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі віднесено до повноважень членів лікарської комісії. Звертаю Вашу увагу на формулювання: лікарської комісії, а не лікарсько-консультативної комісії. Також у даному висновку не вказується про необхідність саме постійного догляду за особою, у ньому вказується про наявність підстав для отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Згідно до Закону України «Про соціальні послуги» соціальні послуги – дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Не зазначається необхідність саме постійного догляду при надаванні соціальних послуг.
Окрім іншого також варто звернути увагу, що у даному висновку необхідність отримання соціальної послуги з догляду не пов`язаний з причиною інвалідності зазначеній у довідці МСЕК, інших документів, які б спростували дане твердження до рапорту не додані.
У додатках до рапорту, також, відсутні документи, які дають підстави вважати, що у батька військовослужбовця відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд, або що такі особи самі потребують такого догляду.
Додатково зазначаю, що родичами першого ступеня споріднення вважаються батьки, чоловік та дружина, діти, в тому числі усиновлені. До членів сім`ї громадянина другого ступеня споріднення відносяться його рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Враховуючи вищевказане, підстави для звільнення в запас Збройних Сил України відсутні.».
Докази ознайомлення позивача із зазначеним листом в матеріалах справи відсутні.
10 лютого 2025 року засобами електронного зв`язку, через електронну пошту, представник позивача в інтересах останнього звернулась до Міністерства оборони України із зверненням від 10 лютого 2025 року щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби, в якому серед іншого зазначила, що позивачем подавався рапорт від 22 січня 2025 року на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та просила посприяти в розгляді та прийнятті такого рапорту.
Відповіді на зазначене звернення матеріали справи не містять.
Відповідно до відпускного квитка Військової частини НОМЕР_1 від 12 березня 2025 року вих.№1399-ВДП/9937 солдату ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку (частина) за 2025 рік терміном на 15 календарних днів з 13 березня 2025 року з наданням 4 днів (дня) для проїзду в межах України до місця проведення відпустки: Львівська область (місця перетину кордону) та назад, необхідно повернутися до місця проходження служби 01 квітня 2025 року до 08:00 год.
12 березня 2025 року позивач звернувся до начальника другого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування із рапортом, в якому зазначено наступне.
«Прошу Вашого клопотання перед вищим командуванням про звільнення мене, солдата ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби вищої категорії – начальника протитанкового відділення другого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування, з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.
Так, підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обв`язок і військову службу», з поміж іншого, передбачено, що військовослужбовці під час дії воєнного стану звільняються з військової служби у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
На підтвердження підстав звільнення мене з військової служби хочу зазначити наступне. Відповідно до мого Свідоцтва про народження НОМЕР_7 я є сином ОСОБА_2 . Мій батько: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю II групи (загальне захворювання) довічно інших родичів, які по закону мають доглядати за ним і мають на це змогу, не має.
Одночасно хочу відзначити, що я не маю бажання продовжувати військову службу.
До рапорту додаю:
- заява ОСОБА_2 ;
- копію висновку №26/7 (форми №080-4/о) ОСОБА_2 ;
- копію акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №1679 від 25 грудня 2024 року;
- копію додатку 8 акт про встановлення факту здійснення особового догляду (постійного догляду) №1681 від 26 грудня 2024 року;
- копію паспорту ОСОБА_2 серія НОМЕР_8 ;
- копію картки фізичної особи – платника податків № НОМЕР_9 ОСОБА_2 ;
- копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №022926 ОСОБА_2 ;
- копія медичного висновку ЛКК №6/7 від 18 лютого 2025 року; 
- копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_7 ;
- копію з витяга з реєстру територіальної громади Бібрської територіальної громади №2024/015278287 ОСОБА_2 ;
- копію з витяга з реєстру територіальної громади Бібрської територіальної громади №2024/015278021 ОСОБА_1 ;
- свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_2 серія НОМЕР_10 ;
- свідоцтво про смерть ОСОБА_6 ;
- свідоцтво про смерть ОСОБА_7 ».
18 березня 2025 року начальник НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України листом вих.№08/23367/25-Вн «Про доведення рішення» повідомив в.о. коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування наступне.
«Рапорт №25/22528/25-Вн від 14 березня 2025 року солдата ОСОБА_1 (П-095890), інспектора прикордонної служби вищої категорії – начальника протитанкового відділення другого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування, про звільнення в запас Збройних Сил України розглянутий.
За результатами розгляду надсилаю лист-відповідь військовослужбовцю.
Лист надати солдату ОСОБА_8 .
Додаток: за текстом, на 4 арк.».
Начальник НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у листі без номера та дати на ім`я ОСОБА_5 повідомив наступне.
«Ваш рапорт №25/22528/25-Вн від 14 березня 2025 року про звільнення в запас Збройних Сил України розглянутий. За результатами розгляду повідомляю наступне.
Відповідно до пункт 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» однією з підстав для звільнення є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, станом на встановлення ОСОБА_2 інвалідності здійснювалось в порядку, визначеному Положенням про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 (далі- Положення №1317) (в редакції чинні станом на 16 грудня 2024 року).
Абзацом 2 підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають зокрема ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді, допомозі, групу інвалідності, причину і час її настання.
Відповідно. пункту 27 Положення №1317, можна дійти висновку, що лише для підгрупи А І групи інвалідності властиво, що така особа потребує постійного стороннього догляду внаслідок ступеню втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб.
Підставою для встановлення ІІ групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
До ІІ групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби і більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.
Варто також зазначити, що з аналізу пунктів 19, 24 Положення №1317 встановлюється, що окрім довідки до акта огляду МСЕК, особі стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності видається індивідуальна програма реабілітації інваліда. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2007 року №623 затверджено форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда та Порядок їх складання (далі – Порядок №623). Відповідно до Порядку 623 у даній індивідуальній програмі, зокрема, зазначається: діагнози, супутні захворювання, обмеження життєдіяльності. Проте даного документа до рапорту не додано.
Таким чином, довідка до акта огляду МСЕК від 16 грудня 2024 року серія 12ААД №022926 слугує підтвердженням наявності у ОСОБА_9 інвалідності ІІ групи, та у свою чергу свідчить про відсутність потреби у постійному догляді станом на 16 грудня 2024 року.
Відносно висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 24 грудня 2024 року №26/7 варто зазначити наступне. Відповідно до пункту 4 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» затвердженої наказом МОЗ України від 09 березня 2021 року №407 (далі- Інструкції № 407,) висновок видається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859.
Відповідно до Інструкції №407 заповнення висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі віднесено до повноважень членів лікарської комісії. Звертаю Вашу увагу на формулювання: лікарської комісії, а не лікарсько-консультативної комісії. Також у даному висновку не вказується про необхідність саме постійного догляду за особою, у ньому вказується про наявність підстав для отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Дослідження пункту 1 Порядку №859 вказує, що цей порядок встановлює механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та є:
1) особами з інвалідністю I групи;
2) дітьми з інвалідністю (висновок ЛКК за формою №080/о);
3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями (висновок ЛКК за формою №080-2/о);
4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися (висновок ЛКК за формою №080-4/о);
5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органу, потребують паліативної допомоги (довідка ЛКК за формою №080-3/о).
Повноваження фізичних осіб надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, також передбачені частиною шостою статті 13 Закону України «Про соціальні послуги».
Таким чином, невиліковно хворі, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, можуть потребувати аналогічного догляду, як і особи з інвалідністю І групи, які в свою чергу можуть потребувати постійного догляду (особи з інвалідністю підгрупи А I групи).
Однак, це не вказує на те, що у безумовно всіх випадках особа, якій видано висновок за формою №080-4/о, потребує саме постійного догляду, в той час як соціальні послуги за таким висновком можуть надаватись: постійно, періодично, тимчасово (пункт 6.2 розділу VІ Державного стандарту денного догляду, пункт 6.3 розділу VІ Державного стандарту догляду вдома, пункт 3 розділу VІ Державного стандарту соціальної послуги паліативного догляду).
Зазначене узгоджується із частиною четвертою статті 16 Закону України «Про соціальні послуги», яким визначено, що соціальні послуги залежно від строку надання поділяються на послуги, що надаються: екстрено (кризово), постійно, тимчасово, одноразово.
Відповідно до пункту 11 Інструкції № 080-4/о особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.
Як вбачається з довідок до огляду МСЕК 12ААД №022926 від 16 грудня 2024 року ОСОБА_2 інвалідність встановлена безстроково, однак висновок №26/7 від 24 грудня 2024 року дійсний до 24 грудня 2025 року, тобто є такими, що видані всупереч пункту 11 Інструкції №080-4/о.
Крізь призму положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про соціальні послуги» слід дійти однозначного висновку, що ОСОБА_2 потребує не постійного, а – тимчасового догляду, тривалістю до 24 грудня 2025 року.
Ні форма висновку № 080-4/о, ані інструкція з його заповнення, не містить положень про те, що такий висновок видається виключно для осіб які потребують постійного догляду.
Рішення щодо визначення у наданні якої саме соціальної послуги потребує особа (денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи) приймається за Показниками комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, наведеними у додатку до Порядку №859. Згідно з цими показниками, для особи, яка належить до V групи рухової активності (ступінь 10) властива потреба у постійному цілодобовому догляді та така особа повністю залежна від сторонньої допомоги.
Отже, слід дійти до переконання, що висновок за формою №080-4/о є похідним від Висновку про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, а тому не може бути самостійним доказом потреби особи у постійному догляді, оскільки не містить інформації, достатньої для прийняття рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби.
Окрім іншого також варто звернути увагу, що у даному висновку необхідність отримання соціальної послуги з догляду не пов`язаний з причиною інвалідності зазначеній у довідці МСЕК, інших документів, які б спростували дане твердження до рапорту не додані.
Варто також зазначити, що до рапорту не додано документів, які дають підстави вважати, що у ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд, або що такі особи самі потребують такого догляду.
Додатково зазначаю, що родичами першого ступеня споріднення вважаються батьки, чоловік, діти, в тому числі усиновлені. До членів сім`ї громадянина другого ступеня споріднення відносяться його рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Відповідно до норм Положення №1115/2009, саме військовослужбовець при поданні рапорту зобов`язаний довести наявність підстав для звільнення.
Враховуючи вищевикладене підстави для звільнення Вас в запас Збройних Сил України за доданими до рапорту №25/22528/25-Вн від 14 березня 2025 року документами відсутні».
Докази ознайомлення позивача із зазначеним листом в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01 квітня 2025 року №385-ОС «По особовому складу» солдата ОСОБА_1 з 01 квітня 2025 року знято зі віх видів забезпечення НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 03 квітня 2025 року №1653-АГ «Про призначення службового розслідування» з рапорту коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування від 02 квітня 2025 року №25/27613/25-Вн стало відомо, що 01 квітня 2025 року з частини основної щорічної відпустки не з`явився солдат ОСОБА_1 . З метою з`ясування причин та обставин нез`явлення з частини основної щорічної відпустки солдата ОСОБА_1 наказано, зокрема, призначити службове розслідування за даним фактом.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 11 квітня 2025 року №444-ОС «По особовому складу» солдата ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, як такого, що самовільно залишив місце проходження військової служби, з 01 квітня 2025 року.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 26 квітня 2025 року №2153-АГ «Про результати службового розслідування» 25 квітня 2025 року начальником НОМЕР_5 прикордонного загону затверджено висновок службового розслідування №25/590/25-Вн, що було проведене на підставі наказу НОМЕР_5 прикордонного загону від 03 квітня 2025 року №1523-АГ «Про призначення службового розслідування» та наказу НОМЕР_5 прикордонного загону від 22 квітня 2025 року №2031-АГ «Про внесення змін до наказу НОМЕР_5 прикордонного загону від 28 березня 2025 року №1653-АГ» за фактом нез`явлення до тимчасового місця розташування підрозділу з щорічної основної відпустки солдата ОСОБА_1 . За результатом проведеного службового розслідування, факт нез`явлення 01 квітня 2025 року після завершення частини щорічної основної відпустки до тимчасового місця дислокації першої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_5 прикордонного загону інспектора прикордонної служби вищої категорії – начальника протитанкового відділення другого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_1 та перебування без поважних причин поза межами військової частини, тривалістю понад 10 діб, підтвердився. В діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України. З метою належного контролю за особовим складом та недопущення подібних випадків в подальшому наказано, зокрема, відділу організаційно-мобілізаційної роботи та повсякденної діяльності штабу копії висновку та матеріалів службового розслідування, разом з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава для прийняття правового рішення та письмово повідомити ВВВБ по НОМЕР_5 прикордонному загону ГВЗ ВВБ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і Харківську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону України.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 26 квітня 2025 року №2160-АГ «Про внесення змін до наказу НОМЕР_5 прикордонного загону від 26 квітня 2025 року №2153-АГ» з метою виправлення описки в наказі НОМЕР_5 прикордонного загону від 26 квітня 2025 року №2153-АГ наказано, зокрема, в наказі НОМЕР_5 прикордонного загону від 26 квітня 2025 року №2153-АГ «Про результати службового розслідування» абзац 1 замінити словами та символами наступного змісту: «25 квітня 2025 року начальником НОМЕР_5 прикордонного загону затверджено висновок службового розслідування №25/590/25-Вн, що проведено на підставі наказу НОМЕР_5 прикордонного загону від 03 квітня 2025 року №1653-АГ «Про призначення службового розслідування», по факту нез`явлення з відпустки солдата ОСОБА_1 .».
В матеріалах справи відсутня копія рапорту позивача, поданого 22 січня 2025 року, про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та докази отримання відповідачем такого рапорту.
В матеріалах справи відсутня копія рапорту позивача від 14 березня 2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та докази отримання відповідачем такого рапорту.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон №2232-XII).
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі – Положення №1115/2009), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період (пункт 1).
Згідно із пунктом 12 Положення №1115/2009 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.
За змістом пункту 13 Положення №1115/2009 право видавати накази по особовому складу мають Голова Державної прикордонної служби України та згідно з визначеними ним повноваженнями посадові особи з числа його заступників, керівник розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, начальники (командири) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, ректор вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, начальники навчальних центрів, науково-дослідних установ та органів забезпечення, які утримуються на окремих штатах і за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище (далі - начальники).
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється наказом Міністерства внутрішніх справ України.
Пунктом 279 Положення №1115/2009 визначено, що військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України. Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.
Пунктом 305 Положення №1115/2009 визначено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.
Відповідно до підпункту 1 пункту 307 Положення №1115/2009 з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану – до оголошення демобілізації військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Порядок звільнення врегульований пунктами 288-297 Положення №1115/2009.
Згідно з пунктом 288 Положення №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення. У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення. Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України.
З огляду на введення в Україні воєнного стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.
Разом з тим, вказаним Положенням №1115/2009 не врегульовано перелік документів, які необхідно надати військовослужбовцю Держприкордонслужби для звільнення з військової служби на підставі статті 26 Закону №2232-XII.
Водночас, суд зауважує, що в межах цієї справи позивачем оскаржуються виключно дії відповідача щодо ненадання відповіді на його рапорт, поданий саме 22 січня 2025 року, про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
За змістом підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Так, відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
При цьому, з матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивач звертався до відповідача з двома рапортами, датованими 20 січня 2025 року та 12 березня 2025 року, у яких просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, а не на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII.
Враховуючи характер спірних правовідносин та те, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, а не за контрактом, на нього розповсюджують дію саме положення частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, а не частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, як це помилково визначає представник позивача у позові.
Водночас, як встановлено судом вище, рапорти позивача, датовані 20 січня 2025 року та 12 березня 2025 року, у яких останній просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, відповідачем розглянуто.
Так, листом від 25 січня 2025 року вих.№08/9263/25-Вн начальник НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України листом вих.№08/9263/25-Вн «Про доведення рішення» повідомив в.о. коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування, зокрема, що рапорт №25/7865/25-Вн від 21 січня 2025 року солдата ОСОБА_1 (П-095890), інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника протитанкового відділення другого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування щодо звільнення в запас Збройних Сил України, розглянуто та повідомлено, що довідка до акта огляду МСЕК від 16 грудня 2024 року серія 12ААД №022926 слугує підтвердженням наявності у ОСОБА_2 інвалідності ІІ групи, та у свою чергу свідчить про відсутність потреби у постійному догляді станом на 16 грудня 2024 року. У висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №26/7 від 16 грудня 2024 року необхідність отримання соціальної послуги з догляду не пов`язано з причиною інвалідності, зазначеній у довідці МСЕК, інших документів, які б спростували дане твердження до рапорту не додано. У додатках до рапорту, також, відсутні документи, які дають підстави вважати, що у батька військовослужбовця відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд, або що такі особи самі потребують такого догляду. Підстави для звільнення в запас Збройних Сил України відсутні.
Разом із цим, в матеріалах справи наявний лист начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України без номера та дати на ім`я ОСОБА_5 , в якому серед іншого зазначено, що підстави для звільнення позивача в запас Збройних Сил України відсутні. Проте, докази ознайомлення позивача із зазначеним листом в матеріалах справи відсутні.
Також, листом від 18 березня 2025 року вих.№08/23367/25-Вн начальник НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про доведення рішення» повідомив в.о. коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування, що рапорт №25/22528/25-Вн від 14 березня 2025 року солдата ОСОБА_1 (П-095890), інспектора прикордонної служби вищої категорії – начальника протитанкового відділення другого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування, про звільнення в запас Збройних Сил України розглянуто. За результатами розгляду надіслано лист-відповідь військовослужбовцю, який надати солдату ОСОБА_4 .
Начальник НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у листі без номера та дати на ім`я ОСОБА_5 , серед іншого зазначив, що рапорт позивача №25/22528/25-Вн від 14 березня 2025 року про звільнення в запас Збройних Сил України розглянуто, підстави для звільнення в запас Збройних Сил України відсутні. Проте, докази ознайомлення позивача із зазначеним листом в матеріалах справи відсутні.
Разом із цим, суд констатує, що спірним питанням у цій справі, як визначено представником позивача, є ненадання відповідачем відповіді на рапорт позивача, поданий 22 січня 2025 року, про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі саме підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII.
Так, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі саме підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, зокрема, поданим 22 січня 2025 року, як це зазначено в позовних вимогах.
Протилежного представником позивача не доведено та відповідних доказів суду не надано.
Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд не вбачає протиправних дій з боку відповідача щодо ненадання відповіді позивачу на рапорт, поданий 22 січня 2025 року, про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки такий рапорт та з таких підстав взагалі позивачем не подавався, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
З огляду на відсутність доказів вчинення з боку відповідача протиправних діянь щодо порушення законних прав та інтересів позивача, похідні вимоги також не підлягають задоволенню.
Крім того, суд зазначає, що інші наведені сторонами аргументи, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09 грудня 1994 року №18390/91) вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
У рішенні «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року) суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягає стягненню.
Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову адвоката Якимець Юлії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 19 лютого 2026 року.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».
У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя І.С. Молочна