ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2709/26 Справа № 932/7955/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Салькова В.С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Макарова М.О., Свистунової О.В.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Гусакової Оксани Борисівни на рішення Шевченківського районного суду м.Дніпра від 21 листопада 2025 року у складі судді Салькової В.С. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,–

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-4), в обґрунтування якого посилалось на те, що 09.10.2019 року відповідач ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631270146 (кредитний договір). За умовами кредитного договору банк зобов`язався надати позичальникові кредит, а позичальник – в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору остання зобов`язана достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальникові кредиту, у той час як ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого її заборгованість за договором на 22.01.2023 року становить 106 470,81 грн та складається з: 34 769,54 грн простроченого кредиту, 248,38 грн відсотків за користування кредитом, 68 558,08 грн тіла кредиту, 2 894,81 грн відсотків за прострочене тіло кредиту. 
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №631270146 у розмірі 106 470,81 грн, а також судовий збір.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Дніпра від 21 листопада 2025 року позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено повністю.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №631270146, яка виникла станом на 22.01.2023 року, у розмірі 106 470 (сто шість тисяч чотириста сімдесят) грн 81 коп.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп (а.с. 74-77).
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, представник  ОСОБА_1 — адвокат Гусакова О.Б. подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с. 86-89).
АТ «Сенс Банк» не скористалось своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції задовольняючи позов АТ «Сенс Банк» виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2019 року ОСОБА_1 було підписано Оферту на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631270146 (а.с. 40), якою ОСОБА_1 запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тип кредиту: кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, мета: для споживчих потреб. Умови споживчого кредиту: відкриття поточного рахунку з електронним платіжним засобом у гривні. В оферті ОСОБА_1 просила повідомити їй реквізити рахунку та випустити міжнародну платіжну картку VISA Platinum строком дії 5 років з моменту випуску. Ліміт кредитної лінії – 200 000,00 грн з фіксованою процентною ставкою 39,99% річних, тип кредиту «Максимум-готівка», кредитна лінія в розмірі 200 000,00 грн, процентна ставка 24% річних, тип ставки – фіксована, строк дії платіжної карти – 3 роки. Обов`язковий мінімальний платіж складає 5% від суми загальної заборгованості. Офертою також запропоновано відносини між клієнтом та банком, які не врегульовані Угодою, врегулювати договором, діюча редакція якого розміщена за електронною адресою www.alfabank.com.ua. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що попередньо ознайомлена в письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту.
АТ «Альфа-Банк» прийняло (акцептувало) пропозицію ОСОБА_1 на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Також 09.10.2019 року ОСОБА_1 та представниками АТ «Альфа-Банк» підписано Анкету-Заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», а також підписано Паспорт споживчого кредиту та заяву (акцепт) про прийняття пропозиції укласти договір страхування (а.с.40-зв.-41-зв.).
Про ознайомлення ОСОБА_1 з умовами кредитування свідчить її підпис у паспорті споживчого кредиту, в якому визначено суму кредиту 50 000,00 грн, максимальну суму – 200 000,00 грн, строк кредиту – 12 місяців з можливістю пролонгації, розмір фіксованої процентної ставки 39,99% річних, сума щомісячного платежу – 958,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка – 68,79%, абсолютне значення подорожчення кредиту – 290,00 грн на місяць.
Отже, судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №631270146.
Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав повністю та надав позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою VISA Platinum за період з 09.10.2019 року по 22.01.2023 року. Цією ж випискою підтверджується, що відповідач активно користувалася кредитними коштами, здійснюючи розрахунки карткою та періодично погашала заборгованість, поповнюючи картку (а.с. 8-30).
Судом також встановлено, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року.
Відповідач, яка скористалася наданим кредитом, зобов`язання належним чином за договором не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість.
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 22.01.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 106 470,81 грн, яка складається з: 34 769,54 грн простроченого кредиту, 248,38 грн відсотків за користування кредитом, 68 558,08 грн тіла кредиту, 2 894,81 грн відсотків за прострочене тіло кредиту (а.с.48).
Відповідачем не спростовано розмір наявної у неї за взятим на себе зобов`язанням заборгованості, контррозрахунок також надано не було.
21.04.2023 року позивачем ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , направлено цінним листом досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань перед АТ «Сенс Банк», в списку «33» згрупованих відправлень її номер телефону зазначено як НОМЕР_1 (а.с. 39, 44-46, 50).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
За змістом п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Отже матеріалами справи підтверджується, що 09 жовтня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №631270146, який за своєю правовою природою є договором споживчого кредитування. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачкою оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та прийняття цієї пропозиції банком (акцепту), що свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору. При цьому договір містить усі істотні умови кредитування, зокрема предмет договору, розмір кредитного ліміту, процентну ставку за користування кредитом, строк кредитування, а також порядок і строки виконання зобов`язань, що підтверджує належне виникнення між сторонами відповідних зобов`язальних правовідносин.
Тому приймаючи до уваги, що банк повністю виконав умови договору, а відповідачка, в свою чергу, порушила графік платежів, що призвело до утворення заборгованості в загальному розмірі 106 470,81 грн, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення із відповідачки на користь банку заборгованості у заявленому позивачем розмірі.
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про неукладеність кредитного договору є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. До того ж отримання відповідачкою кредитних коштів і користування ними свідчить про прийняття умов кредитування та виникнення між сторонами договірних зобов`язань.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що з наданих позивачем до позову документів, в тому числі, розрахунку заборгованості, не виявляється можливим встановити та підтвердити, зокрема, правильність розрахунку заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачка, стверджуючи, що позивач не довів правильності свого розрахунку, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, не надала власного контррозрахунку чи фіскальних документів на підтвердження повної або часткової сплати заборгованості за кредитом у розмірах, що є відмінними від наданого банком розрахунку.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (див. правову позицію Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21)).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому колегія суддів відхиляє посилання відповідачки про ненадання АТ «Сенс-Банк» належних доказів на підтвердження розміру заборгованості через ненадання первинних бухгалтерських документів, оскільки крім розрахунку заборгованості, АТ «Сенс-Банк» надало також виписку по рахунку ОСОБА_1 , яка є первинним бухгалтерським документом та відображає повну інформацію щодо здійснених відповідачкою витрат та всіх нарахувань.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів розміру заборгованості. Із наданих банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається інформація про всі операції за рахунком, у тому числі про використання кредитних коштів, нарахування платежів та здійснені відповідачкою проплати, які були враховані банком при визначенні суми боргу. При цьому відповідачка, посилаючись на здійснення погашення заборгованості, не надала суду власного контррозрахунку чи інших доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок.
Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на проведення перевірки АТ «Сенс Банк» на предмет фінансування ним збройної агресії та терористичної діяльності проти України в період з 2014 року до його націоналізації суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки такі доводи не звільняють позичальника від виконання його обов`язків щодо повернення коштів, отриманих в кредит, а також сплати процентів за користування такими коштами.
Крім того, у березні 2022 року відбулося перейменування АТ «Альфа банк» на АТ «Сенс Банк». АТ «Сенс Банк», як юридична особа, було створене та зареєстроване відповідно до законодавства України. Після позбавлення громадян російської федерації права голосу в АТ «Сенс Банк» Національний банк України та Кабінет Міністрів України розпочали процес націоналізації АТ «Сенс Банк» та вже станом на 21 липня 2023 року власником АТ «Сенс Банк» є держава Україна, про що свідчить постанова Кабінету Міністрів України «Про участь держави у виведенні системно важливого банку з ринку» від 21 липня 2023 року №739.
Доводи скарги щодо непідтвердження отримання нею досудової вимоги, як повідомлення про відновлення обов`язку повертати кредитні кошти, вже були предметом розгляду в суді першої інстанції та яким судом була надана повна, всебічна та обґрунтована правова оцінка, будь-яких підстав для надання ним повторної правової оцінки колегія суддів не вбачає.
Доводи скарги про те, що поштар за наявності телефона в адресата, використовує оповіщення його лише за телефоном, який вказав відправник і вихід за його адресою не здійснює, колегія суддів не бере до уваги оскільки такі доводи зроблені апелянтом на припущеннях без надання будь-яких доказів на їх підтвердження, клопотань щодо витребування у оператора поштового зв`язку інформації з цього приводу не заявляла. Правила надання послуг поштового зв`язку затверджені постановою КМУ від 05.03.2009 року №270 передбачають інформування про надходження адресованого поштового відправлення в тому числі шляхом повідомлення у паперовій формі за встановленою оператором поштового зв`язку формою (п. 18, 73 Правил). Докази того, що оператором поштового зв`язку не вчинялись дії щодо повідомлення відповідача про надходження адресованого поштового відправлення у паперовій формі, матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Гусакової Оксани Борисівни —  залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Дніпра від 21 листопада 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «31» березня 2026 року.
Повний текст постанови складено «10» квітня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           М.О. Макаров

О.В. Свистунова