ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 березня 2026 року 	Справа № 280/184/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Український графіт» (Північне шосе, буд. 20, м. Запоріжжя, 69006; код ЄДРПОУ 00196204)
до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр-т. Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49031; код ЄДРПОУ 43968079)
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:
08.01.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Український графіт» (далі – позивач, ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ») до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
- відкрити провадження в адміністративній справі та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача Форма «В4» від 20.10.2025 № 000/766/32-00-07-06-19;
- стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 3 328,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00грн.
Ухвалою суду від 21.01.2026 відкрито провадження у справі №280/184/26, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику сторін.
Ухвалою суду від 12.01.2026 відкрито провадження у справі №280/184/26, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику сторін.
Ухвалою суду від 09.03.2026 задоволено клопотання представника відповідача про поновлення пропущеного строку для подання відзиву на позовну заяву, прийнято та долучено до матеріалів справи відзив на адміністративний позов, поданий представником Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків. Крім того, вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання представника ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» про застосування приписів частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 09.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про розгляд справи №280/184/26 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№1167 від 08.01.2026) та відповіді на відзив (вх.№8374 від 16.02.2026). Зокрема зазначено, що за результатами проведеної перевірки 28.08.2025 посадовими особами відповідача було складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 28.08.2025 №656/32-00-07-13/00196204. На думку представника позивача, наведені відповідачем в акті перевірки порушення ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» податкового законодавства є необґрунтованими та безпідставними, оскільки під час проведення перевірки податковому органу було надано всі первинні документи необхідні для підтвердження реальності господарських операцій між ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» та Науково-виробничим підприємством «ПРОМТЕХСНАБ» Товариства інвалідів Київського району міста Харкова (далі - НВП «ПРОМТЕХСНАБ»), що підтверджує і сам контролюючий орган. Зауважено, що ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» мало господарські відносини з реальним суб`єктом господарювання і господарська операція з поставки товару контрагентом мала реальний характер. Більш того, перед укладенням угоди було здійснено належну перевірку контрагента, що свідчить про проявлення позивачем належної обачності при виборі контрагента. Водночас зазначено, що нереальність господарської операції з вказаним контрагентом відповідач пов`язує виключно із тим, що не встановлено придбання зазначених товарів вітчизняного походження по ланцюгу постачання у червні 2025 року та періодами раніше, не встановлено реального виробника товару, натомість обставини придбання НВП «ПРОМТЕХСНАБ» товару за ланцюгом постачання у продавців, які не є платниками ПДВ, документальне підтвердження факту здійснення господарських відносин з ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» їх вид, обсяг, розрахунки, відображення в податковому обліку НВП «ПРОМТЕХСНАБ» може бути встановлено виключно результатами зустрічної звірки. Однак, відповідачем не було ініційовано зустрічну звірку НВП «ПРОМТЕХСНАБ», яке перебуває за своїм зареєстрованим місцезнаходженням і не приховується від податкових органів. Додатково зауважено, що відповідачем не висловлено жодних зауважень щодо складених НВП «ПРОМТЕХСНАБ» на адресу ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» податкових накладних, а отже такі визнані контролюючим органом, як правомірні. Таким чином, оскільки надані до перевірки документи мають усі необхідні реквізити, відповідають як за формальними ознаками, так і за юридичним змістом, а операції за ними є реальними, то очевидним є те, що висновки відповідача про безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій є прямо протилежними фактичним обставинам та фактичному змісту усіх документів, що надавалися для перевірки, а отже є необґрунтованими та безпідставними. З огляду на вищенаведене у сукупності представник позивача просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, визнати протиправним та скасувати оскаржуване податкове повідомлення рішення від 20.10.2025 №000/766/32-00-07-06-19 (форма «В4»).
Заперечення проти позову викладено у відзиві на позовну заяву (вх.№7660 від 11.02.2026). Окрім іншого вказано, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» встановлено порушення норм податкового законодавства, про що відображено в акті документальної позапланової невиїзної перевірки від 28.08.2025 №656/32-00-07-13/00196204. За наслідками проведеної перевірки встановлено порушення абзацу а) пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198 з урахуванням норм пункту 44.1 статті 44, статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (далі – Податковий кодекс України), що призвело до завищення суми податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за червень 2025 року у розмірі 8 718 гривень. Зокрема, встановлена невідповідність між наданими документами та базами даних ДПС, відсутність матеріально-технічного забезпечення для виробництва/зберігання будь-якого товару у Науково-виробничого підприємства «ПРОМТЕХСНАБ» Товариства інвалідів Київського району міста Харкова, не встановлено придбання зазначеного товару вітчизняного походження по ланцюгу постачання у червні 2025 року та періодами раніше, не встановлено реального виробника товару, що дає змогу стверджувати про відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, недостовірність даних відповідних первинних документів. Зважаючи на викладене, ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з придбання товарно-матеріальних цінностей у Науково-виробничого підприємства «ПРОМТЕХСНАБ» Товариства інвалідів Київського району міста Харкова. На підставі матеріалів перевірки та висновків, викладених у акті перевірки від 28.08.2025 №656/32-00-07-13/00196204 було винесено податкові повідомлення-рішення від 20.10.2025 №000/766/32-00-07-06-19 (форма «В4») та №000/765/32-00-07-06-19 (форма «В3»). Враховуючи, що матеріалами перевірки підтверджується вчинення позивачем порушення податкового законодавства, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та таким, що прийняте в межах діючого законодавства, а тому не підлягає скасуванню, у зв`язку із чим представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. 
Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» зареєстровано у якості юридичної особи номер запису: 1001031070051000007, основним видом діяльності за КВЕД є: 27.98 Виробництво іншого електричного устатковання (а.с.112 зворотній бік–113 т.1).
Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» (зі змінами) та наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 08.08.2025 № 188-п, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» (код за ЄДРПОУ 00196204) (скорочена назва – ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ»)) з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за червень 2025 року (вх. № 9212905581 від 18.07.2025) (а.с.29 зворотній бік – 30).
За результатами проведеної перевірки податковим органом складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 28.08.2025 №656/32-00-07-13/00196204, яким встановлено порушення: абзацу а) пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198 з урахуванням норм пункту 44.1 статті 44, статті 201 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), що призвело до завищення суми податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за червень 2025 року у розмірі 8 718 гривень, що призвело до порушення: пункту 200.1, абзацу в) пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), внаслідок чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 8 718 гривень та підпункту в) пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» не має права на отримання бюджетного відшкодування за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки по декларації з податку на додану вартість за червень 2025 року в сумі 8 000 000 гривень (а.с.43-59).
Не погодившись з висновками перевірки, викладеними у акті документальної позапланової невиїзної перевірки від 28.08.2025 №656/32-00-07-13/00196204, позивачем 24.09.2025 до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків подано заперечення до акту перевірки із додатками (а.с.59 зворотній бік - 65 т.1). 
На підставі матеріалів перевірки та висновків, викладених у акті перевірки від 28.08.2025 №656/32-00-07-13/00196204 відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: 
- від 20.10.2025 №000/766/32-00-07-06-19 (форма «В4»), яким зменшено суму від`ємного значення податку на додану вартість на 8 718,00грн (а.с.87); 
- від 20.10.2025 №000/765/32-00-07-06-19 (форма «В3»), яким встановлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період червень 2025 року у сумі 8 000 000 грн. (а.с.88-89). 
29.10.2025 позивачем було направлено до Державної податкової служби України скаргу на податкові повідомлення-рішення: від 20.10.2025 №000/766/32-00-07-06-19 (форма «В4») та від 20.10.2025 №000/765/32-00-07-06-19 (форма «В3») , яка зареєстрована Державною податковою службою України за вх. №5720/С/6 від 03.11.2025 (а.с.90-96).
За результатами розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення від 19.12.2025 №36331/6/99-00-06-01-03-06, яким частково задоволено скаргу ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ», скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.10.2025 №000/765/32-00-07-06-19 (форма «В3»), а податкове повідомлення-рішення від 20.10.2025 №000/766/32-00-07-06-19 (форма «В4») – залишено без змін (а.с.96 зворотній бік - 102).
Не погоджуючись з правомірністю податкового повідомлення-рішення від 20.10.2025 № 000/766/32-00-07-06-19 (форма «В4»), позивач звернувся до суду з даним позовом у якому просить визнати протиправним та скасувати оскаржуване податкове повідомлення рішення.
Розглянувши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку суд приходить до наступних висновків.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються положеннями Податкового кодексу України.
Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України визначено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту, що відносяться до повноважень митних органів), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України (пункт 41.5 статті 41 ПК України).
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів відповідно до підпункту 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 Податкового кодексу України.
Податковий контроль відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 Податкового кодексу України здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
За змістом абзацу 1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Згідно з пунктом 78.1. статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Пунктом 187.1. статті 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
Пунктом 189.1. статті 189 Податкового кодексу України визначено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п. 2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із наведеного вбачається, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.
Із змісту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» також вбачається, що первинні документи обов`язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Так, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків.
В даному випадку, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення слугували висновки акту перевірки від 28.08.2025 №656/32-00-07-13/00196204 про порушення позивачем вимог податкового законодавства внаслідок не підтвердження при проведенні перевірки реальності угод по взаємовідносинам між позивачем та його контрагентом – постачальником Науково-виробничим підприємством «ПРОМТЕХСНАБ» Товариства інвалідів Київського району міста Харкова, що призвело до завищення суми податкового кредиту, завищення від`ємного значення з податку на додану вартість та відсутності права на бюджетне відшкодування по декларації з податку на додану вартість за червень 2025 року.
Зокрема, контролюючим органом зазначено про неможливість підтвердити реальність взаємовідносин, оскільки у НВП «ПРОМТЕХСНАБ» недостатня кількість матеріально-технічних та трудових ресурсів, а також неможливо встановити фактичного виробника та джерело походження товару, поставленого НВП «ПРОМТЕХСНАБ» на адресу ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ». 
Судом досліджено письмові докази по взаємовідносинам з зазначеним контрагентом-постачальником - НВП «ПРОМТЕХСНАБ», на підставі яких встановлено, що реальність здійснення господарської операції з поставки товару (клапан зворотній та вентиль в асортименті) підтверджується сукупністю усіх необхідних та належним чином оформлених документів, які містять достатні відомості про господарську операцію та підтверджують факт виконання поставки товару, а саме:
- договірний рахунок № 786 від 10.06.2025 (№ 804/2520634/06) (а.с.35);
- прибутковий ордер № 151-кд від 19.06.2025 (а.с.38);
- ТТН А-59200000013719 від 19.06.2025 (а.с.36 зворотній бік);
- видаткова накладна №608 від 16.06.2025 (а.с.37);
- довіреність № 25-1/16 від 01.01.2025 на право оформлення та підписання від ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» документів, що засвідчують факт передачі ТМЦ на/з складів Товариства (а.с.37 зворотній бік);
- накладні вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №3/8016/0128 та № 3/8016/0129 від 26.06.2025 (а.с.39);
- витяг з відомості обліку руху автотранспорту по території ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» за період з 19.06.2025 по 20.06.2025 (а.с.38 зворотній бік);
- відомість аналітичного обліку розрахунків по рахунку 6311 за червень 2025 року (а.с.40);
- витяг з Оборотної відомості по склад технічного переоснащення №19021 за період 01.06.2025 - 30.06.2025 (а.с.40 зворотній бік - 41);
- платіжна інструкція № 2703 від 13.06.2025 (а.с.36).
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України НВП «ПРОМТЕХСНАБ» виписана податкова накладна № 20 від 13.06.2025 за першою подією (отримання передоплати за товар) на суму 52 310,18 грн у т.ч. ПДВ 8 718,36 грн, яка зареєстрована у ЄРПН 23.06.2025 реєстраційний № 9181197410 (а.с.41 зворотній бік – 42).
Водночас судом встановлено, що реальність здійснення господарської операції з поставки товару (Діафрагма ДКС-0,6-150-А/Б) підтверджується сукупністю усіх необхідних та належним чином оформлених документів, які містять достатні відомості про господарську операцію та підтверджують факт виконання поставки товару, а саме
- договірний рахунок № 770 від 06.06.2025 (№ 804/2520625/04) (а.с.65 зворотній бік);
- витяг з журналу реєстрації доручень (номер реєстрації 409, дата видачі 04.07.2025) (а.с.67);
- прибутковий ордер № 166 від 08.07.2025 (а.с.68);
- поштова накладна № 302/508 СД, трек № 5900140872, дата відправлення 04.07.2025, дата доставки 07.07.2025 (а.с.66 зворотній бік);
- видаткова накладна №699 від 04.07.2025 (а.с.69);
- накладна вимога на відпуск(внутрішнє переміщення) матеріалів №3/2000/0151 від 10.07.2025 (а.с.68 зворотній бік);;
- відомість аналітичного обліку розрахунків по рахунку 6311 за липень 2025р (а.с.69).
- витяг з Оборотної відомості склад технічного переоснащення №19021 за 01.07.2025-31.07.2025 (а.с.69 зворотній бік);
- витяг з Оборотної відомості по цеху № 2 змішувально-пресовий за 01.07.2025- 31.07.2025 (а.с.70);
- платіжна інструкція № 2681від 12.06.2025 (а.с.66).
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України НВП «ПРОМТЕХСНАБ» виписана податкова накладна № 18 від 12.06.2025, яка зареєстрована в ЄРПН 23.06.2025 реєстраційний №9181292815.
З досліджених первинних документів судом встановлено, що такі відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто містять: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Також судом встановлено, що податкова накладна постачальника НВП «ПРОМТЕХСНАБ» за спірними операціями заповнена у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, а позивач та його контрагент на момент складання такої податкової накладної був зареєстрований як платники податку на додану вартість.
Отже, такі первинні документи мають бути враховані як в податковому так і в бухгалтерському обліку позивача, зокрема при формуванні податкового кредиту.
При цьому, паспорти відповідності на товар та сертифікати якості не є первинними бухгалтерськими документами, які є обов`язковими для врахування в бухгалтерському та податковому обліку, натомість такі були додатково надані позивачем.
Щодо доводів відповідача про відсутність у НВП «ПРОМТЕХСНАБ» матеріально-технічних та трудових ресурсів, як підстави для висновку про нереальність угод, суд зазначає, що відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем. 
Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема й у постановах від 02.07.2020 по справі №814/1792/17 та від 21.03.2023 по справі №280/1010/19.
Крім того, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.03.2023 по справі №808/14971/15 зроблено висновок, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договором цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.
Зазначена правова позиція є усталеною та неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №826/14549/15, від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі №140/1845/19, від 10.11.2020 у справі №440/3779/18.
Також, суд звертає увагу, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, внаслідок чого не є обов`язковою передумовою для визначення податковим органом грошових зобов`язань по господарських операціях, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
У будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента, як того вимагає податковий орган знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку, зокрема на додану вартість, що доводить додаткове не передбачене законом обтяження, у межах спірних відносин позивача, як платника податку.
Таким чином, у ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» відсутній обов`язок щодо перевірки контрагентів на наявність достатніх трудових та матеріальних ресурсів, та, окрім іншого, крізь призму індивідуальної відповідальності платника податків, ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» не може нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів.
Щодо посилань відповідача на недотримання позивачем обачності у виборі контрагентів суд зазначає, що законодавство не зобов`язує платника податків одержувача товарів вимагати від контрагента-постачальника будь-яких відомостей щодо повноти сплати ним податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2022 по справі №380/12246/21.
Водночас суд наголошує, що нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.
Так, Рішенням Європейського суду з прав людини у справах І Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Аналогічна правова позиція викладена і у п.38 рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), а саме: … коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Слід також зазначити, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.11.2022 по справі №640/25325/19.
Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.03.2019 у справі №826/9534/17 та від 26.02.2019 у справі №826/1536/18, Верховний Суд відзначив те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 по справі №826/16023/16, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Відтак, наявність у податкового органу інформації, яка може свідчити про порушення третіми особами податкової дисципліни, не може вказувати на відсутність у позивача права на формування податкового кредиту, за відсутності у податкового органу доказів участі платника в таких зловживаннях.
Фіктивність господарських операцій може бути встановлена лише судом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би ставив під сумнів реальність виконання операцій з постачання товару позивачу, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або свідчив про наявність інших обставин, що підтвердили несумлінність позивача як платника податків.
Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження відповідача базуються виключно на припущеннях щодо неможливості господарських операцій. Жодних доказів щодо безпідставності набуття позивачем товарно-матеріальних цінностей відповідач не надає. При цьому, доводи податкового органу про отримання ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема й на формування податкового кредиту.
Відтак, оскільки під час розгляду даної справи судом встановлено факт реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом-постачальником, то висновок відповідача про порушення позивачем податкового законодавства є необґрунтованим, а оскаржуване податкове повідомлення–рішення від 20.10.2025 №000/766/32-00-07-06-19 (форма «В4») є протиправним та підлягає скасуванню. 
Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.
У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував дані податкового обліку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Розглядаючи клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу (вх.№7098 від 09.02.2026), суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.
Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, відповідачем подано заперечення на клопотання щодо здійснення розподілу судових витрат (вх.№8196 від 13.02.2026) в обґрунтування якого, окрім іншого, вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним. Разом із тим зазначено, що при визначенні суми відшкодування треба виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Як вбачається з матеріалів справи 17.07.2020 між адвокатом Кофановою Наталією Василівною та ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» укладено Договір про надання адвокатської допомоги №804/2080373/16 (а.с.133-134).
05.01.2026 між сторонами укладено Додаткову угоду №21 до договору №804/2080373/16 від 17.07.2020 про надання адвокатської допомоги, відповідно до пункту 1 якої Клієнт доручає Адвокатові надати правову (правничу) допомогу стосовно судового оскарження Клієнтом в Запорізькому окружному адміністративному суді (визнання протиправними та скасування) податкового повідомлення-рішення від 20.10.2025 № 000/766/32-00-07-06-19, прийнятого Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі Акту перевірки №656/32-00-07-13/00196204 від 28.08.2025 (а.с.135).
Згідно із актом прийняття виконаних робіт по договору про надання адвокатської допомоги №804/2080373/16 від 17.07.2020 адвокатом надано правову допомогу стосовно судової справи в Запорізькому окружному адміністративному суді за позовом клієнта до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.10.2025 № 000/766/32-00-07-06-19, прийнятого Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі Акту перевірки №656/32-00-07-13/00196204 від 28.08.2025, а саме:
- проведений аналіз документів, що стосуються спору, підготовлений, складений по суті спору та направлений до Запорізького окружного адміністративного суду позов до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.10.2025р. № 000/766/32-00-07-06-19 (обсяг часу – 12 годин);
- підготовлені (переведені в електронний формат) документи, необхідні для звернення з позовом до суду (додаток до позову) (обсяг часу – 4 години); 
- підготовлено, складено та подано до Запорізького окружного адміністративного суду процесуальні документи у справі № 280/184/26 (обсяг часу – 2 години): клопотання від 09.02.2026 вих. № 2/02 про застосування ч. 4 ст. 159 КАС України, клопотання від 09.02.2026 вих. № 3/02 (в порядку ст.ст. 46, 47, 132, 134, 139, 143 КАС України).
Сторонами обумовлено, що загальний розмір гонорару адвоката за надання правової (правничої) допомоги, зазначеної в даному Акті та в пункті 1 Додаткової угоди №21 становить 3 000,00 грн (а.с.136).
Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Відповідно до статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
На переконання суду, надані позивачем документи дійсно дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх загальну вартість.
Відтак, враховуючи заперечення відповідача та з огляду на характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу витрат на правничу допомогу суд дійшов висновку, що заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу є співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 328,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №36 від 07.01.2026 (а.с.17).
Ухвалою суду від 11.03.2026 позивачу повернуто суму надмірно сплаченого судового збору у розмірі 665,60грн.
Відтак, з огляду на задоволення позовних вимог судовий збір у розмірі 2662,40грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00грн підлягають відшкодуванню ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як суб`єкта владних повноважень яким прийнято протиправне податкове повідомлення-рішення. 
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Український графіт» (Північне шосе, буд. 20, м. Запоріжжя, 69006; код ЄДРПОУ 00196204) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр-т. Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49031; код ЄДРПОУ 43968079) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 20.10.2025 №000/766/32-00-07-06-19 (форма «В4») про зменшення суми від`ємного значення податку на додану вартість на 8 718,00грн (вісім тисяч сімсот вісімнадцять гривень 00 копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр-т. Олександра Поля, буд. 57, м. Дніпро, 49031; код ЄДРПОУ 43968079) на користь Приватного акціонерного товариства «Український графіт» (Північне шосе, буд. 20, м. Запоріжжя, 69006; код ЄДРПОУ 00196204) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення складено у повному обсязі та підписано 11.03.2026.

Суддя І.В.Садовий