ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2026 р. Справа №914/1965/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б. 
Орищин Г.В.
секретар судового засідання – Стронська А.І.

за участю представників сторін:
від позивача – Дубчак С.В.
від відповідача – Саліхов Б.В.

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” від 19.11.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/3397/25 від 20.11.2025) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Л7” від 26.11.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/3490/25 від 27.11.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2025 (повний текст рішення складено та підписано 03.11.2025, суддя Мазовіта А.Б.)
у справі № 914/1965/25
за позовом Публічного акціонерного товариства “Укрнафта”
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Л7”
про стягнення 678 530,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” ( далі – ПАТ “Укрнафта”, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Л7” (далі – ТОВ “Л7”, відповідач) про стягнення 678 530,76 грн штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю №13/1231-МТР/25 від 17.03.2025 щодо поставки товару ( захисних споруд) у визначений таким договором строк.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.10.2025 у справі №914/1965/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ “Л7” на користь ПАТ “Укрнафта” 67 853,07 грн штрафу та 8 142,37 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено порушення відповідачем свого зобов`язання щодо поставки товару у визначений договором строк ( прострочення на 5 днів поставки двох з чотирьох захисних споруд), а тому позивачем на підставі п.6.1. договору правомірно нараховано штраф в сумі 678 530,76 грн.
Разом з тим, на підставі ст. 551 ЦК України, зважаючи на заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу, а також те, що нарахування надмірно великих штрафних санкцій не може бути способом збагачення, а є відповідальністю за порушення зобов`язання, відсутність доказів завдання позивачеві збитків внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем, беручи до уваги, що дві з чотирьох захисних споруд були поставлені відповідачем в обумовлені договором строки, усунення відповідачем недоліків двох інших споруд було здійснено протягом 5 днів, керуючись інтересами як боржника, так і кредитора, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру нарахованого штрафу на 90 % ( до 67 853,07 грн).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
ПАТ “Укрнафта” подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2025 у справі №914/1965/25 скасувати в частині відмови у стягненні з ТОВ “Л7” на користь ПАТ “Укрнафта” штрафу в розмірі 610 677,69 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі. 
В обгрунтуваня вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив заявлений до стягнення розмір штрафу, оскільки: відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності виняткових обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення неустойки (швидке усунення відповідачем недоліків товару та відсутність збитків позивача не є такими підставами); зменшення штрафу на 90% нівелює інститут застосування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.
ТОВ “Л7” подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2025 у цій справі в частині стягнення з ТОВ “Л7” на користь ПАТ “Укрнафта” 67 853,07 грн штрафу та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обгрунтуваня вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що з врахуванням п. 6.5. договору підстави для застосування штрафних санкцій відсутні, оскільки: усі чотири захисні споруди були доставлені відповідачем у встановлений договором строк ( 16.05.2025) та прийняті позивачем ( дві – без зауважень 16.05.2025, а ще дві – 21.05.2025 після усунення відповідачем технічних зауважень); усі видаткові накладні датовані 16.05.2025, що підтверджує прийняття позивачем товару в межах визначеного договором строку; позовні вимоги базуються на помилковому ототожненні дати підписання остаточного акта огляду товару з датою його фактичної поставки.

Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025 справу №914/1965/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною ПАТ «Укрнафта» на рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2025 у справі №914/1965/25 та призначено таку до розгляду в судовому засіданні на 16.12.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 розгляд апеляційної скарги ПАТ «Укрнафта» відкладено на 20.01.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 апеляційну скаргу ТОВ «Л7» залишено без руху з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Л7» на рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2025 у справі №914/1965/25 та призначено таку до розгляду в судовому засіданні на 20.01.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 призначено апеляційні скарги ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «Л7» до спільного розгляду та відкладено розгляд справи на 17.02.2026.
У судовому засіданні 17.02.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
17.03.2025 між ПАТ «Укрнафта» ( далі - покупець) та ТОВ «Л7» ( далі - постачальник) укладено договір про закупівлю №13/1231-МТР/25 з додатками (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору предметом закупівлі є швидкоспоруджувані захисні споруди цивільного захисту модульного типу з монтажем у вигляді первинного (мобільного) укриття (4 шт.) Сумська область, ДК 021:2015 44210000-5 Конструкції та їх частини (далі - товар). На умовах цього Договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар на умовах цього договору.
Номенклатура, кількість, ціна товару визначені у специфікації до даного Договору, що є Додатком №1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною ( п. 2.1. Договору).
Згідно з п. 3.2. Договору його загальна сума становить 13 570 615,20 грн.
Відповідно до п. 5.2. Договору поставка товару здійснюється постачальником протягом 60 календарних днів з дати підписання цього Договору.
Згідно з п.п. 5.5.,5.6. Договору приймання товару покупцем (в тому числі кожної частини/партії товару) підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень). Датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень).
Прийом товару покупцем за кількістю здійснюється у відповідності до товарно- супровідних документів згідно специфікації, за якістю у відповідності до технічної документації та інших документів, що підтверджують якість товару (п. 5.7. Договору).
Відповідно до п. 5.8. Договору у разі виявлення при прийомі товару відхилень від вимог щодо кількості та/або якості та/або комплектності покупець негайно, але не пізніше 3-х робочих днів повідомляє про це постачальника. У цьому випадку складається акт виявлених недоліків товару, в якому, крім виявлених недоліків, зазначаються строки їх усунення постачальником. Постачальник зобов`язаний усунути недоліки за власний рахунок у строки, зазначені в акті виявлених недоліків товару.
Згідно з п. 5.9. Договору право власності та ризики на товар переходять від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) згідно з умовами даного Договору. При цьому, товарно-транспортні накладні про приймання товару не є документами, що свідчать про прийом товару.
Відповідно до п. 6.1. Договору при недотриманні постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 5% від суми, визначеної в пункті 3.2 Договору - за прострочення до 30 днів та 10% від суми, визначеної у пункті 3.2. Договору - за прострочення 30 днів і більше.
04.05.2025 постачальник надіслав покупцю лист за вих. №127, яким повідомив, що готовий передати товар у період з 15.05.2025 по 16.05.2025.
16.05.2025 комісія покупця за участю представника постачальника, оглянувши два об`єкти (акти огляду об`єктів (будівлі, споруди, приміщення) щодо можливості його використання для укриття населення як первинного (мобільного) укриття від 16.05.2025), прийняла такі без зауважень, у зв`язку з чим були підписані видаткові накладні №29 та №32 від 16.05.2025.
При прийманні двох інших об`єктів комісією покупця за участю представника постачальника було виявлено недоліки, що відображені в актах приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю (на відповідальне зберігання) №7649 та №7650 від 15.05.2025.
Про виявлені недоліки постачальника було додатково повідомлено листом від 20.05.2025 №01/01/13/10/28/02-02/01/7172.
19.05.2025 постачальник звернувся до покупця із листами ( вих. №133 та №134) з проханням допустити його працівників на об`єкти покупця для усунення виявлених недоліків.
Листом від 19.05.2025 за вих. №135 постачальник повідомив покупця про готовність здати об`єкти в експлуатацію 21.05.2025.
21.05.2025 комісією покупця за участю представника постачальника складено акти огляду об`єктів (будівлі, споруди, приміщення) щодо можливості їх використання для укриття населення як первинного (мобільного) укриття щодо вищезазначених двох об`єктів. 
Відтак, 21.05.2025 два об`єкти були прийняті покупцем та підписані видаткові накладні №31 та №36 від 16.05.2025.
У зв`язку з неналежним виконанням постачальником своїх обов`язків щодо поставки товару у визначений Договором строк ПАТ «Укрнафта» звернулось до суду із позовом у цій справі про стягнення з ТОВ «Л7» 678 530,76 грн штрафу (5% від суми Договору).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору, який за своєю природою є договором поставки.
Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).
З врахуванням погоджених сторонами умов Договору відповідач повинен був поставити позивачу товар у строк до 16.05.2025 ( протягом 60 днів з дати укладення Договору).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 6.1. Договору сторони погодили, що при недотриманні постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 5% від суми, визначеної в пункті 3.2 Договору - за прострочення до 30 днів та 10% від суми, визначеної у пункті 3.2. Договору - за прострочення 30 днів і більше.
Апелянт (відповідач) вважає, що даний пункт Договору не підлягає застосуванню з врахуванням п. 6.5. Договору та того, що усі чотири захисні споруди були доставлені відповідачем у встановлений Договором строк та прийняті позивачем за кількістю та якістю, що підтверджується датованими 16.05.2025 видатковими накладними.
Так, відповідно до п.6.5. Договору штрафні санкції не застосовуються у випадках , якщо факт доставки товару, що поставляється на базисі DDP, настав не пізніше строку поставки, встановленого умовами Договору, що підтверджується відповідними товаро-транспортними документами за умови подальшого прийняття товару без зауважень щодо кількості та якості.
Водночас, пунктами 5.5, 5.6 Договору сторони погодили, що приймання товару покупцем підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін відповідних видаткових накладних та актів приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень). Датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами відповідних видаткових накладних та актів приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень).
При цьому, п. 5.9. Договору визначено, що товарно-транспортні накладні про приймання товару не є документами, що свідчать про прийом товару.
Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не заперечується, що дві з чотирьох захисних споруд були прийняті покупцем після усунення постачальником зауважень 21.05.2025 і з врахуванням наведених вище положень Договору саме вказана дата є датою поставки товару.
При цьому, судом не приймається до уваги покликання відповідача на те, що видаткові накладні №31 та №36 датовані 16.05.2025, що свідчить про погодження позивачем саме вказаної дати поставки товару, оскільки у таких видаткових накладних міститься відмітка про їх підписання зі сторони покупця 21.05.2025.
Відтак, постачальником порушено зобов`язання щодо поставки товару у визначений Договором строк ( прострочено поставку двох з чотирьох захисних споруд на 5 днів), що є підставою для нарахування покупцем штрафу в розмірі 5% від суми Договору.
З огляду на наведене, нарахування позивачем штрафу в розмірі 678 530,76 грн відповідає законодавчим вимогам, умовам Договору та обставинам справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог, а доводи апелянта ( відповідача) відхиляє як безпідставні.
Щодо доводів апелянта ( позивача) про безпідставне задоволення судом першої інстанції клопотання відповідача та зменшення штрафу на 90% колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, перелік підстав, за наявності яких суд має право зменшити розмір неустойки, не є вичерпним.  Під час вирішення судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом, так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (ч.3 ст.551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (№911/2223/20)).
Визначення конкретного розміру зменшення неустойки належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст.551 ЦК України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначити конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).
Отже, індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.07.2021 у справі № 916/878/20, категорії "значно" та "надмірно", що використовуються в ст.551 ЦК України та в ст.233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником .
Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20) та ін).
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду при вирішенні питання про зменшення неустойки суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).
Отже, зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої, відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін. Право на зменшення неустойки направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
У пункті 8.24 постанови у справі №902/417/18 від 18.03.2020 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ч.3 ст.551 ЦК, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).
За обставинами цієї судової справи: Договір виконано відповідачем у повному обсязі, а товар прийнятий позивачем без зауважень щодо кількості та якості ( два з чотирьох об`єктів прийняті в межах встановленого Договором строку поставки, а інші два – після закінчення такого строку); прострочка поставки товару не є значною, оскільки відповідачем усунуто усі зауваження позивача щодо товару впродовж 5 днів; позивач не зазнав збитків від порушення строків поставки товару, докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи наведені обставини, причини прострочення та вжиті відповідачем заходи для вчасного виконання зобов`язання, а також те, що штраф має саме компенсаційний характер та є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов` язання, а не є каральною санкцією, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК України, обгрунтовано дійшов висновку про можливість зменшення розміру штрафу на 90% (до 67 853,07 грн), виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також дотримавшись принципу пропорційності та розумного балансу між інтересами сторін. Таке зменшення штрафу не призведе до порушення принципу рівності сторін та не буде способом уникнення відповідальності відповідача за порушення ним зобов`язань за Договором.
Доводи, наведені скаржником (позивачем) в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення немає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржників.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ:
1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” від 19.11.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/3397/25 від 20.11.2025) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Л7” від 26.11.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/3490/25 від 27.11.2025) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 23.10.2025 у справі №914/1965/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг залишити за скаржниками.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 23.02.2026

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя  Орищин Г.В.