ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/15118/24 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Донець В.А., 
Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Кобаля М.І.,
суддів Бужак Н.П., Ганечко О.М.,
при секретарі Литвин С.В.
за участю: 
представника позивача: Андрієнко П.В.,
представника відповідача: Маліновської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі по тексту - відповідач) в якому просила 
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.02.2024 №111 о/с про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (скорочення чисельності та штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу), статті 40 Кодексу законів про працю;
- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді головного спеціаліста 4-го відділу (документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань; 
- стягнути з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті);
- стягнути з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 40 000,00 грн, сплачені за правничу допомогу, надану адвокатом Адвокатського об`єднання «Дія Закону»;
- стягнути з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року значений позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.02.2024 №111 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста 4-го відділу (документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (скорочення чисельності та штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу), статті 40 Кодексу законів про працю України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста 4-го відділу (документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, з 27 лютого 2024 року.
Стягнуто з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 лютого 2024 року по 26 липня 2024 року в сумі 252858,20 грн., з якої Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України мають бути відраховані податки та обов`язкові платежі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України виконати негайно рішення суду в частині:
- поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста 4-го відділу (документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, з 27 лютого 2024 року;
- стягнення з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 лютого 2024 року по 26 липня 2024 року в сумі стягнення за один місяць - 51035,60 грн. (п`ятдесят одна тисяча тридцять п`ять гривень шістдесят копійок), з якої Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України мають бути відраховані податки та обов`язкові платежі.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 09.12.2019 №99 о/с ОСОБА_1 , переможецю конкурсу, призначено головним спеціалістом 4-го відділу (документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту.
Наказом Національної поліції України від 18.12.2023 №1177 затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, відповідно до якого, зокрема, у 4-му управлінні (організації роботи, моніторингу та контролю) реорганізовано 4-й відділ (документального забезпечення) шляхом скорочення усіх посад, створено 4-й відділ (організаційно-аналітичного та документального забезпечення).
26.12.2023 ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення, у якому зазначено, що у зв`язку зі скороченням посади, на підставі наказу Національної поліції України від 18.12.2023 №1177, відповідно до вимог статті 49-2 Кодексу Законів про працю України та статті 87 Закону України «Про державну службу» після закінчення двомісячного строку з моменту одержання цього персонального попередження позивачка підлягає звільненню з роботи, згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. 
26.02.2024 ОСОБА_1 запропоновано написати заяву про призначення на вакантну посаду спеціаліста 6-го відділу (інформаційно-аналітичного забезпечення) управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань. 
Від запропонованої посади ОСОБА_1 відмовилася, як і відмовилася від написання відповідної заяви, про що складено акт.
Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України видано наказ від 26.02.2024 №111 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста 4-го відділу (документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту, відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини першої (через скорочення штату працівників) статті 40 Кодексу законів про працю України. Підставою видачі зазначеного наказу стало попередження про наступне звільнення від 26.12.2023.
Позивачка вважаючи, що своє звільнення незаконним, звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, судом першої інстанції дійшов висновку, що пропозиція державному службовцю нижчої посади державної служби має місце, за умови відсутності можливості запропонувати рівнозначної посади, натомість, у відповідача була можливість запропонувати позивачці рівнозначну посаду у створеному внаслідок реорганізації відділі, тому сама пропозиція написати заяву про призначення на вакантну посаду спеціаліста 6-го відділу (інформаційно-аналітичного забезпечення) управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань, не узгоджується з вимогами частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем порушено ст. 87 Закону України «Про державну службу», тобто процедуру припинення позивачкою державної служби, оскаржуваний наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.02.2024 №111 о/с про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади підлягає скасуванню.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі по тексту - Закон №889-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
Цим Законом визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Частиною першою статті 87 Законом №889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу Національної поліції України від 18.12.2023 №1177, затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, у 4-му управлінні (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань реорганізовано 4-й відділ (документального забезпечення) шляхом скорочення усіх 9 посад та створено 4-й відділ (організаційно-аналітичного та документального забезпечення) із введенням 10 посад, з яких 6 - головного спеціаліста. Посаду, яку обіймала ОСОБА_1 , скорочено внаслідок зміни штатного розпису.
За змістом частини третьої 87 Закон №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. 
Відповідачем вживалися заходи для забезпечення виконання зазначеної норми про що свідчить попередження про наступне звільнення, вручене позивачці 26.12.2023. 
Водночас, відповідач у зазначеному попередженні, посилаючись на статтю 40-2 Кодексу законів про пацю України, помилково визначив двомісячний строк, по закінченню якого позивачка підлягала звільненню, замість 30 календарних днів, як це передбачено частини третьої 87 Закону №889-VIII. Проте, наведена обставина не впливає на законність оскаржуваного наказу, оскільки відповідачем дотримано вимоги щодо попередження державного службовця про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
У даному випадку, спірні правовідносини виникли з приводу звільнення ОСОБА_1 , за ініціативою суб`єкта призначення, у зв`язку зі скороченням посади державної служби.
Отже, спірним у цій справі є питання правомірності звільнення позивачки, яка призначена на посаду державної служби як переможець конкурсу, та звільнення останньої без пропонування іншої рівнозначної посади державної служби.
Так, абз. 2 частини третьої статті 87 Закону №889-VIII передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Отже, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення (наприклад, постанови Верховного Суду від 11.05.2023 справа №380/9574/21, від 12.10.2023 справа №380/10238/21, від 02.11.2023 справа №380/9055/22).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, повідомляючи ОСОБА_1 про наступне звільнення, Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України не запропоновано позивачці жодної з посад держаної служби.
Відповідач наполягав на тому, що створений в результаті реорганізації 4-й відділ (організаційно-аналітичного та документального забезпечення) містив відмінні від попереднього відділу функції, а відсутність в Департаменті рівнозначної посади державної служби або тієї, яка б відповідала професійній підготовці та професійним компетенції позивачки, виключало можливість запропонувати їй відповідну посаду під час попередження про наступне звільнення.
Дослідивши Положення про 4-ий відділ (документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, затверджене наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 31.08.2023 та Положення про 4-ий відділ (організаційно-аналітичного та документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, затверджене наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 23.02.2024, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, основними завданнями 4-го відділу (документального забезпечення) Положенням від 31.08.2023 визначено: 
документальне забезпечення діяльності апарату Департаменту, установлення єдиного порядку документування управлінської інформації і роботи з документами із застосуванням сучасних автоматизованих систем, методична допомога і контроль за дотриманням установленого порядку роботи з документами в структурних підрозділах та структурних підрозділах Департаменту;
проведення регулярних перевірок стану діловодства в Департаменті та його структурних підрозділах;
формування зведеної номенклатури справ, формування і зберігання документів Департаменту та передача їх на державне зберігання, облік та використання архівних документів;
організація роботи з документами, що мають гриф «Для службового користування».
Положення про 4-ий відділ (організаційно-аналітичного та документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України доповнено завданням: 
аналіз моніторинг та підготовка інформаційних матеріалів. Надання практичної та методичної допомоги співробітникам Департаменту. Розробка пропозицій щодо удосконалення системи діловодства та їх впровадження. 
У розділі ІІІ «Функції» підрозділу «Загальне діловодство» пункт 13 у попередній редакції Положення передбачав аналіз, узагальнення та інформування Департаменту документального забезпечення Національної поліції про стан роботи: 
- із запитами на інформацію та адвокатськими запитами;
- із депутатськими запитами, депутатськими зверненнями народних депутатів України; 
- зі зверненнями громадян.
У новому Положенні пункт 13 містить таку функцію: аналіз, узагальнення аналітичних матеріалів, а 14 пункт викладено у такій редакції: щоквартальне інформування Департамент документального забезпечення Національної поліції України про стан роботи: із запитами на інформацію та адвокатськими запитами; із депутатськими запитами, депутатськими зверненнями народних депутатів України; зі зверненнями громадян.
Таким чином, зміст пункту 13 Положення набув нового змісту шляхом доповнення та уточнення, зокрема, щодо аналізу та узагальненню аналітичних матеріалів та періодичності інформування Департамент про стан роботи.
Також, цей розділ доповнено такими функціями: здійснення системного автоматизованого контролю за виконанням контрольних завдань визначених законами «Про статус народного депутата», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», «Про доступ до публічної інформації», «Про звернення громадян» (пункт 15). Здійснення моніторингу стану виконавської дисципліни в Департаменті (пункт 16). Підготовка і надання структурним підрозділам Департаменту в електронному вигляді, відповідно до компетенції відділу, випереджувальної інформації про контрольні доручення, термін виконання яких минають на відповідну дату, та строки виконання (пункт 17). Підготовка аналітичних та інформаційних матеріалів для керівництва Департаменту про стан виконання контрольних завдань, відповідно до компетенції відділу, внесення пропозицій щодо притягнення до відповідальності працівників структурних підрозділів Департаменту за невиконання або неналежне виконання у встановлений термін таких завдань.
Отже, зміни і доповнення у Положення про 4-ий відділ (організаційно-аналітичного та документального забезпечення) не вплинули на основне завдання діяльності, а саме: документальне забезпечення діяльності Департаменту та контроль за дотриманням установленого порядку роботи з документами у підрозділах Департаменту та його територіальних органах.
Також, зазначені висновки є обґрунтованими з урахуванням досліджених посадових інструкцій головного спеціаліста 4-го відділу (організаційно-аналітичного та документального забезпечення), затверджених начальником Департаменту 10.01.2024 та 12.01.2024.
Таким чином, досліджені Положення та посадові інструкції головного спеціаліста відділу, дають суду підстави для висновку, що посадові обов`язків головного спеціаліста відділу, у тому числі позивачки, не містять значних змін у частині функціональної діяльності відділу та виконання ним завдань. Вказане спростовує посилання відповідача, що саме ця підстава унеможливила запропонувати позивачці рівнозначну посаду державної служби або тієї, яка б відповідала її професійній підготовці та професійним компетенції. 
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Положення про 4-ий відділ (організаційно-аналітичного та документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України затверджено наказом Департаменту від 23.02.2024 №48-П, тобто після попередження позивачки про наступне звільнення та визначення невідповідності її компетентності для роботи у цьому відділі. Наведена обставина свідчить про безпідставність твердження відповідача, що посади не пропонувались позивачці через відсутність в Департаменті вільних рівнозначних посад, водночас наявні вільні посади різнилися за специфікою, метою, основними посадовими обов`язками та вимогами до компетентності. 
Так, станом на 26.12.2023 (на день попередження позивачки про наступне звільнення), у Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції, окрім інших, було 6 вакантних посад головного спеціаліста 4-го відділу 4-го управління Департаменту, які станом на 26.02.2024 (на день звільнення позивачки) були зайняті, що підтверджується списком вакантних посад державних службовців Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, наданим відповідачем. 
Таким чином, Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України не виконано обов`язок пропонування позивачці рівнозначних вакантних посад державної служби, які були вакантні, що є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, встановленою абзацом другим частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу». 
Щодо пропозиції відповідача ОСОБА_1 вакантної посади спеціаліста 6-го відділу (інформаційно-аналітичного забезпечення) управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказана пропозиція державному службовцю нижчої посади державної служби має місце, за умови відсутності можливості запропонувати рівнозначної посади. 
Разом з тим, починаючи з моменту попередження позивачки про наступне звільнення і станом на момент звільнення позивачки, в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України були наявні рівнозначні посади, у створеному внаслідок реорганізації відділі, проте, вказані посади протиправно не були запропоновані відповідачем ОСОБА_1 .
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про порушення Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України, визначеної статтею 87 Закону України «Про державну службу», процедури припинення ОСОБА_1 державної служби, а тому оскаржуваний наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.02.2024 №111 о/с про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади підлягає скасуванню.
Так, правовими положеннями ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України регламентовано, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
З огляду на висновок суду про протиправність звільнення позивачки 26.02.2024 з посади головного спеціаліста 4-го відділу (документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на підставі оскаржуваного наказу від 26.02.2024 №111 о/с, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді, з якої її було звільнено, починаючи з 27.02.2024 (дня наступного за днем звільнення). 
Частиною 2 ст.235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у порядку.
Відповідно до абзацу четвертого Порядку №100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Представником відповідача надано довідку від 30.05.2024 №157 про доходи ОСОБА_1 , відповідно до якої середньоденне грошове забезпечення склало 2319,80 грн., середньомісячне - 51 035,60 грн. Розрахунок здійснено з урахуванням: 75194,15 грн. нарахованого грошового утримання за 21 фактично відпрацьований робочий день у грудні 2023 року; 15277,89 грн. нарахованого грошового утримання за 18 фактично відпрацьованих робочих днів у січні 2024 року, разом нараховано в грудні 2023 року та у січні 2024 року 90472,04 грн. (Т.1 а.с.211)
Як встановлено судом апеляційної інстанції, кількість днів вимушеного прогулу з дня звільнення позивачки та до дня ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку - з 27.02.2024 (дня наступного за днем звільнення) по 26.07.2024 (ухвалення судом рішення) - складає 109 календарних днів.
З урахуванням середньоденної заробітної плати позивача 2319,80 грн. та 109 днів вимушеного прогулу, середній заробіток за час вимушеного прогулу дорівнює 252 858,20 грн., який підлягає стягненню на користь позивача з відрахуванням відповідачем з цієї суми податків та обов`язкових платежів. 
Щодо вимог ОСОБА_1 стягнути з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь останньої моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн., колегія суддів не надає правової оцінки, оскільки в цій частині судом прийнято рішення про відмову в їх задоволенні, а позивачка не є апелянтом по справі.
Правовими положеннями ч.1 ст. 308 КАС України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що порушені права позивачки підлягають захисту шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.02.2024 №111 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста 4-го відділу (документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань; поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста 4-го відділу (документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, з 27 лютого 2024 року; стягнення з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу (грошового забезпечення) в розмірі 252 858,20 грн.; допуску до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста 4-го відділу (документального забезпечення) 4-го управління (організації роботи, моніторингу та контролю) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, з 27 лютого 2024 року, та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в сумі стягнення за один місяць - 51 035,60 грн. 
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

О.М. Ганечко

Повний текст виготовлено 09.03.2026 року