Справа № 505/646/25
№ 2/505/1237/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2026 року м. Подільськ
Подільський міськрайонний суд Одеської області 
в складі: головуючої судді Ващук О.В., 
секретаря судового засідання Федорцової І.С., 
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Цуркана О.О.,
представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кресюна В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Подільськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:
ОСОБА_1 , в інтересах якого дії представник позивача - адвокат Цуркан О.О., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09 серпня 2008 року та на час звернення до суду з даним позовом перебувають в офіційному шлюбі. В провадженні Котовського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа №505/3742/24 про розірвання шлюбу між сторонами. 
Під час спільного подружнього життя сторонами було придбано нерухоме та рухоме майно, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 6/100 частки адміністративної будівлі (об`єкта нежитлової нерухомості), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та легковий автомобілю PEUGEOT «307», 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . 
Оскільки зазначене майно було придбано сторонами під час їх подружнього життя, тому воно є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, яке необхідно поділити в рівних частинах (по частки). 
Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2025 року у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
15 квітня 2025 року представник відповідача через систему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив закрити провадження у даній справі у зв?язку з відсутністю предмету спору, оскільки між сторонами відсутній спір щодо розподілу спільно нажитого майна, підтвердженням цього, на думку представника, є відсутність в матеріалах справи доказів звернення позивача до ОСОБА_2 з пропозицією щодо варіантів розподілу майна у досудовому порядку.
Представник позивача адвокат Цуркан О.О. скористався процесуальним правом та 17 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» сформував та надіслав до суду відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що розподіл спільного майна в нотаріальному порядку виявилося неможливим, оскільки між сторонами не було і на даний час немає взаємної згоди на це. Саме відсутність згоди відповідачки на поділ спільного майно в позасудовому порядку, змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. На думку представника позивача, сам факт заперечення відповідачем проти задоволення позову підтверджує наявність спору між сторонами, оскільки за відсутності такого спору відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України відповідачка має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, а відповідно до ч.2 ст. 207 ЦПК України сторони можуть укласти угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Оскільки відповідачка не визнає позов та не має наміру на укладення мирової угоди, що прямо вказує на наявність спору між сторонами у справі, а тому просив позов задовольнити в повному обсязі. 
29 квітня 2025 року ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних суддів» номер 4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Котовського міськрайонного суду Одеської області на Подільський міськрайонний суд Одеської області.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Цуркан О.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на те, що квартира, 6/100 частки адміністративної будівлі (об`єкта нежитлової нерухомості) та легковий автомобілю PEUGEOT «307», 2003 року випуску було придбано сторонами у період шлюбу, а тому є їх спільної сумісною власністю. На даний час шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду. Крім того, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача, понесені ним судові витрати (8333,44 грн. судового збору та 16800 грн. витрати на професійну правничу допомогу).
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кресюн В.А. заперечував проти задоволення позову, просив суд закрити провадження у даній справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Котовському району Котовському міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 44. 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №330390391 від 26 квітня 2023 року, за договором купівлі-продажу, ВРТ №367325 р№1761, 11.07.2012, посвідченим приватним нотаріусом Сівун Ф.Й., ОСОБА_2 придбала квартиру загальною площею 57,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , державну реєстрацію здійснено 13 липня 2012 року. Вказане майно будь-якими заборонами не обтяжене.
Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №360613211 від 31 грудня 2023 року, за договором купівлі-продажу, серія та номер 4182, виданий 21.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., ОСОБА_1 придбав 6/100 частки адміністративної будівлі літ. «А», загальною площею 368,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , державну реєстрацію здійснено 21 жовтня 2020 року. Вказане майно будь-якими заборонами не обтяжене.
Згідно інформації територіального сервісного центру МВС №5149 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філії ГСЦМВС) №31/30/5149/29-аз-32-2025 від 11.01.2025 року – транспортний засіб PEUGEOT «307», 2003 року зареєстрований 25.02.2021 року в ТСЦ №5149 по 315 операції «Перереєстрація ТЗ на нов. влас. по договору укладеному в ТСЦ», згідно договору №5149/2021/2451203 від 25.03.2021 року на ОСОБА_2 .
Згідно з ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
Положення цієї норми визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до роз`яснень, даних в п.22, п.23 та п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 6/100 частки адміністративної будівлі літ. «А» загальною площею 368,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 та транспортний засіб PEUGEOT «307», 2003 року сторонами було набуто за час шлюбу, що також не заперечується сторонами у справі. 
Отже, спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними в рівних частках.
З огляду на викладене, в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, 3/100 частини адміністративної будівлі літ.А, об?єкт нежитлової нерухомості та 1/2 частину автомобіля, право власності на іншу ж частину зазначеного майна слід визнати за ОСОБА_2 .
При розподілі судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.
Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача під час розгляду справи в суді здійснював адвокат Цуркан О.О.
Згідно детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (Додаток 2 до позовної заяви від 18 лютого 2025 року), було надано наступні роботи: консультація клієнта 2 години вартість 1000 грн., підготовка до розгляду справи, аналіз фактичних обставин справи 4 години вартість 2000 грн., збирання та формування доказів 4 години вартість 2000 грн., складання та відправка адвокатського запиту 2 години вартість 1000 грн., складання позовної заяви 6 години вартість 6000 грн., та представництво інтересів клієнта шляхом участі в судових засіданнях 4800 грн. 
Cуд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №211/3113/16-ц).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Водночас, суд вважає, що підготовка до розгляду справи, аналіз фактичних обставин справи, збирання та формування доказів, складання та відправка адвокатського запиту - мають організаційний характер, є складовими підготовки позову та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом з тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.
Таким чином, розмір витрат, які понесені позивачем на правову допомогу, в зв`язку із розглядом справи в суді становить 11800 грн.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 11800 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, при подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 8333,44 грн., оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8333,44 грн. підлягають стягненню на його користь з відповідача.
Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 263-265 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на:
- 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 3/100 частину адміністративної будівлі літ. «А», об`єкт нежитлової нерухомості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частину автомобіля марки PEUGEOT, модель «307», рік випуску 2003, номерний знак НОМЕР_1 .
Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на:
- 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 3/100 частину адміністративної будівлі літ. «А», об`єкт нежитлової нерухомості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частину автомобіля марки PEUGEOT, модель «307», рік випуску 2003, номерний знак НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8333,44 грн. судового збору та витрати на правничу допомогу 11800 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Текст рішення складено 13 лютого 2026 року.

Суддя     О.В. Ващук