ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6595/22 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року, суддя Зеленова А.С., у справі за адміністративним позовом Приватного нотарiуса Київського мiського нотарiального округу Юдiна Максима Анатолiйовича до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу,-

У С Т А Н О В И В:

Приватний нотарiус Київського мiського нотарiального округу Юдiн Максим Анатолiйович звернувся до Окружного адміністративного судуміста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу № 4242/5 вiд 26.11.2021 «Про результати проведення камеральної перевiрки державного ресторатора - приватного нотарiуса Київського мiського нотарiального округу Юдiна Максима Анатолiйовича».
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що за наслідками проведеної камеральної перевірки дотримання законодавства щодо проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. було прийнято наказ № 4242/5 від 26.11.2021 яким анульовано державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Юдіну Максиму Анатолійовичу доступ до Державного реєстру речових прав.
Як вказано позивачем, відповідач в акті перевірки дійшов висновку про недостатність документів для проведення державної реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк», а саме отриманих у АТ «Альфа-Банк» рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, виданих Акціонерним товариством «Укрпошта» №№ 1402405591116, 1402405591124 (кореспонденція повернута за закінченням терміну зберігання). Також, комісія відповідача зазначила, що позивач протягом останніх дванадцяти місяців, що передували перевірці двічі притягався до передбаченої законодавством відповідальності у вигляді блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав (накази Мінюсту від 09.06.2021 № 2070/5, від 15.07.2021 № 2534/5). Разом з тим, вказані мотиви зазначені виключно в акті складеному комісією, а не у наказі, яким було анульовано доступ позивачеві до державного реєстру.
Не дивлячись, що на момент проведення державної реєстрації у старій редакції Порядку не передбачено такого правила, але внесені зміни дають підстави вважати, що допущені порушення державної реєстрації Позивачем не є співмірним та пропорційним з застосованим заходом впливу у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру речових прав.
На думку позивача, зазначене відповідачем порушення не є грубим та не призводить до застосування санкції у вигляді анулювання доступу до державного реєстру. Більше того, з точки зору п. 61 Порядку державної реєстрації у редакції чинній на момент подачі позовної заяви, як і на момент проведення камеральної перевірки, державний реєстратор не порушує порядку державної реєстрації, якщо здійснює реєстрацію права власності на підставі вимоги (повідомлення), яка повернулася кредитору за закінченим строком зберігання на пошті. 
Позивач звертає увагу на те, що рішенням Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 у справі № 910/12340/21 судом було задоволено позовні вимоги ТОВ «Кілментон» до Відповідача та визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 15.07.2021 № 2531/5, яким частково задоволено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональні ресурси» та скасовано рішення від 29.09.2020 № № 54319394, 54318973, 54319195, 54318749, 54322419, 54322369, 54322396, 54322333, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем.
Окрім того позивач зазначає, що у порушення Порядку № 990 відповідач не повідомляв позивача про проведення перевірки, що призвело до не можливості позивача надати будь-які пояснення чи заперечення з приводу інформації зазначеної у акті від 25.11.2021, що є грубим порушенням процедури, а саме пункту 13 Порядку № 990.
Також позивачем вказано, що відповідачем не було належним чином аргументовано та мотивовано застосування саме такого виду стягнення на позивача, як анулювання доступу до Державного реєстру речових прав та відповідальною особою за реєстрацію повинна бути особа, яка звернулася з заявою про проведення реєстрації, а не державний реєстратор
На думку позивача, за вказаних обставин спірний наказ № 4242/5 вiд 26.11.2021 є протиправним та підлягає скасуванню, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).
Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу №640/6595/22 передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року адміністративним позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 08.11.2021 № 3887/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 » призначено проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича щодо реєстраційних дій за об`єктом нерухомого майна з реєстраційним номером 1283714646101.
08.11.2021 Міністерством юстиції України направлено ОСОБА_2 лист № 105094/15450-2-21/19.2.1 щодо проведення камеральної перевірки з копією наказу від 08.11.2021 № 3887/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора -приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ». В листі повідомлено, що відповідно до пункту 13 Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990 (зі змінами), під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки.
Також 08.11.2021 Міністерством юстиції України направлено до державного підприємства «Національні інформаційні системи» лист № 105096/15450-2-21/19.2.1 щодо розміщення на сайті Міністерства юстиції України у рубриці «Моніторинг реєстраційних дій та камеральні перевірки» наказ Міністерства юстиції України від 08.11.2021 № 3887/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ».
За результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича складено акт від 25.11.2021, в якому комісією встановлено:
За заявою про державну реєстрацію права власності від 27.02.2020 № 38708402, поданою представником Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «АльфаБанк») ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Юдіним М.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51411269 від 02.03.2020, на підставі якого у Державному реєстрі прав відкрито розділ № 1283714646101 на об`єкт нерухомого майна - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та внесено запис про право власності № 35746013 на вищезазначений об`єкт нерухомого майна за АТ «Альфа-Банк».
Для проведення державної реєстрації прав заявником подано:
- договір іпотеки від 27.11.2007, реєстровий номер 6616, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В.;
- повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 27.11.2019 № К/И/УСБ/Б, видане АТ «Альфа-Банк»;
- рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, видані Акціонерним товариством «Укрпошта» №№ 1402405591116, 1402405591124 (кореспонденція повернута за закінченням терміну зберігання).
Зазначено, що перевіркою відомостей Державного реєстру прав встановлено, що заявником не подано, а приватним нотаріусом Юдіним М.А. не витребувано документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя (до заяви № 38708402 долучено скановані копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень а також описи вкладення до листів, проте у документах відсутня інформація про отримання такого поштового відправлення адресатом).
Отже, приватний нотаріус Юдін М.А. зобов`язаний був зупинити розгляд заяви з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 23 Закону, оскільки до Державного реєстру прав не додано документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя.
Таким чином, при проведенні реєстраційних дій приватним нотаріусом Юдіним М.А. порушено вимоги пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 1 частини першої статті 23 Закону та абзацу першого пункту 12, пункту 61 Порядку, і як наслідок реєстраційні дії проведено без подання належного обсягу документів.
Комісія зазначає, що у відповідь на лист Мін`юсту від 08.11.2021 № 105094/15450-2-21//19.2.1, надісланий відповідно до пункту 13 Порядку № 990, пояснень від суб`єкта державної реєстрації або державного реєстратора впродовж проведення камеральної перевірки не надійшло.
Також у Мін`юсті наявна інформація що протягом 2020 року приватним нотаріусом Юдіним М.А. неодноразово приймались рішення з порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав, у зв`язку з чим за результатами розгляду скарг до нього застосовувались заходи реагування у вигляді тимчасового блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав.
Крім того, приватний нотаріус Юдін М.А. протягом останніх дванадцяти місяців також двічі притягався до передбаченої законодавством відповідальності у вигляді блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав (накази Мін`юсту від 09.06.2021 №2070/5, від 15.07.2021 № 2531/5).
На підставі наведеного комісією запропоновано анулювати державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав.
25.11.2021 на підставі акту перевірки Міністерством юстиції України видано наказ від 26.11.2021 № 4242/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 », яким анульовано позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Не погоджуючись з вказаним наказом відповідача, вважаючи його пртиправним та таким, що прийнято всупереч нормам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців, врегульовано Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини другої статті 37 Закону № 1952-IV Міністерство юстиції України розглядає: 1) скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) скарги на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України; 3) повідомлення державного реєстратора про виявлений ним факт використання його ідентифікаторів доступу до Державного реєстру прав іншими особами.
Згідно з частиною шостою статті 37 Закону № 1952-IV за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу: про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про залишення скарги без розгляду по суті.
У відповідності до ст. 37-1 Закону № 1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.
Частиною 2 статті 37-1 Закону № 1952-IV визначено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:
1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;
2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;
3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав;
4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;
5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.
За ч. 3 ст. 37-1 Закону № 1952-IV технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання.
У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.
У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав щодо нотаріуса йому забезпечується доступ до Державного реєстру прав у режимі отримання інформації для здійснення нотаріальної діяльності відповідно до закону.
Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 37-1 Закону № 1952-IV).
Абз. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1952-IV визначено, що рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.
Відповідно до Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зареєстрованого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990 (далі Порядок №990), останній визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.
Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Відповідно до п. 3 Порядку №990 основними завданнями контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації є:
- перевірка стану дотримання визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації під час здійснення ними повноважень;
- запобігання, виявлення та вжиття заходів до усунення виявлених порушень вимог законів;
- визначення професійної компетентності осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора;
- аналіз практики застосування законодавства у сфері державної реєстрації, надання відповідних узагальнених роз`яснень.
Пунктом 4 Порядку №990 визначено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом:
1) розгляду звернень відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;
2) розгляду депутатських запитів, звернень відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України»;
3) аналізу інформації, опублікованої в засобах масової інформації чи оприлюдненої в Інтернеті;
4) перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації;
5) моніторингу реєстраційних дій в реєстрах;
6) проведення спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах щодо осіб, які до призначення на посаду державного реєстратора або на іншу посаду, що передбачає виконання функцій державного реєстратора (далі - посада державного реєстратора), перебували на посаді державного реєстратора в іншого суб`єкта державної реєстрації;
7) проведення тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора та не перебували на посаді державного реєстратора у певного суб`єкта державної реєстрації.
Спеціальна перевірка діяльності державного реєстратора в реєстрах не проводиться у разі переведення з посади державного реєстратора на іншу посаду державного реєстратора в межах одного суб`єкта державної реєстрації чи переведення з посади державного реєстратора на іншу посаду державного реєстратора у зв`язку з реорганізацією або ліквідацією суб`єкта державної реєстрації, передачі або делегування повноважень і функцій від одного суб`єкта державної реєстрації до іншого.
Під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації відповідні посадові особи Мін`юсту мають право доступу до реєстрів, зокрема до реєстраційних справ в електронній формі (п. 5 Порядку №990).
Відповідно до п. 9 Порядку №990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
За п. 10 Порядку №990 у рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки.
Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (далі - комісія).
Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки (п. 11 Порядку №990).
Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про проведення камеральної перевірки надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації, до якого в разі потреби додається запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки. У разі відсутності на його офіційному веб-сайті інформації про електронну адресу суб`єкта державної реєстрації чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту, запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки, в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса. Відомості про проведення камеральної перевірки не пізніше двох робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про її проведення також розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту (п. 12 Порядку №990).
Під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки (п. 13 Порядку №990).
Пунктом 13-1 Порядку №990 визначено, що результати камеральної перевірки викладаються у формі акта або довідки, які підписується усіма членами комісії.
У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
В акті/довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки; прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні норми законів) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів (у разі складення акта); пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (у разі складення акта).
В акті про проведення камеральної перевірки зазначаються встановлені у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразове грубе чи неодноразові істотні порушення законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах.
За результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів (п. 14 Порядку №990).
Пунктом 16 Порядку №990 визначено, що у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також у разі, коли у Мін`юсту наявні відомості щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, застосовується пункт 2 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або пункт 2 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
У разі коли державним реєстратором є нотаріус, застосовується пункт 4 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або пункт 4 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Згідно п. 20 Порядку №990 результати проведення камеральної перевірки (акти/довідки про проведення камеральної перевірки, рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, нотаріуса до передбаченої законом відповідальності) зберігаються в Мін`юсті разом з іншими матеріалами такої перевірки.
Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації. У разі відсутності на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації інформації про електронну адресу чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса.
У разі прийняття Мін`юстом рішення, передбаченого пунктами 1 і 2 частини другої статті 37-1 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або пунктами 1 і 2 частини другої статті 34-1 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, один примірник відповідного рішення Мін`юсту в електронній формі з використанням системи електронного документообігу не пізніше двох робочих днів з дня його прийняття надсилається технічному адміністратору реєстрів.
Рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації можуть бути оскаржені до суду (п. 34 Порядку №990).
Згідно п. 13 Порядку № 990 під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки.
Таким чином, проведенню камеральної перевірки передує обов`язок відповідача повідомити державного реєстратора про факт проведення такої перевірки та правові підстави проведення. При цьому, невиконання наведених вимог законодавства призводить до визнання такої перевірки та рішень, прийнятих за її результатами, протиправними
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 30.09.2020 у справі № 420/4255/19, від 11.09.2020 у справі № 824/902/19-а, від 17.07.2019 у справі № 420/5711/18.
Як вбачається з матеріалів справи, Міністерство юстиції України листом від 08.11.2021 №105094/15450-2-21/19.2.1 «Щодо проведення камеральної перевірки» повідомило позивача, що відповідно до пункту 13 Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990 (зі змінами), під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки. 
Відповідачем у відзиві вказано, що копія наказу про призначення проведення камеральної перевірки № 3887/7 була направлена позивачу листом Міністерства юстиції України від 08.11.2021 № 105094/15450-2-21/19.2.1 та запропоновано надати пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, що підтверджується супровідним листом та списком згрупованих поштових відправлень.
Разом з відзивом, який надійшов на адресу суду 14.06.2022 відповідачем надано список згрупованих поштових відправлень за 22.11.2021. 
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказаний лист від 08.11.2021 був направлений на поштову адресу позивача лише 22.11.2021, що свідчить про порушення відповідачем вимог п. 12 Порядку №990. Іншого списку згрупованих поштових відправлень відповідачем не надано.
При цьому, 08.11.2021 Міністерством юстиції України направлено до державного підприємства «Національні інформаційні системи» лист № 105096/15450-2-21/19.2.1 щодо розміщення на сайті Міністерства юстиції України у рубриці «Моніторинг реєстраційних дій та камеральні перевірки» наказ Міністерства юстиції України від 08.11.2021 № 3887/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ».
Відповідачем зазначено, що наказ № 3887/7 було також оприлюднено на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, з ним можна було ознайомитись за посиланням: https://minjust.gov.ua/news/acts/nakaz-pro-provedennya-kameralnoi-perevirki-derjavnogo-reestratora-privatnogo-notariusa-kiivskogo-miskogo-notarialnogo-okrugu-yudina-maksima-anatoliyovicha.
Щодо можливості державного реєстратора ознайомитися зі змістом відповідного наказу на офіційному сайті Міністерства юстиції України, то Верховний Суд у постанові 14.11.2018 у справі № 814/2229/17 зазначив про те, що відповідно до статті 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а тому позивач не зобов`язаний був здійснювати моніторинг сайту Міністерства юстиції України щодо розміщення на ньому такої інформації.
Крім того, зі змісту листа Міністерства юстиції України від 08.11.2021 №105094/15450-2-21/19.2.1 «Щодо проведення камеральної перевірки» вбачається, що в останньому відсутні конкретні підстави для проведення камеральної перевірки та відомості, які б слугували підставою для висновків про порушення позивачем приписів законодавства.
Проте, за відсутності зазначення конкретної підстави для перевірки реєстраційних дій, відомостей про виявлені відповідачем в результаті первісного моніторингу Державного реєстру прав порушення, позивач фактично був позбавлений можливості надати обґрунтовані додаткові пояснення на спростування попередніх висновків Мін`юсту щодо допущених позивачем порушень.
Отже, порушення відповідачем строку надсилання наказу № 3887/7, неналежне повідомлення у передбачений строк позивача про проведення перевірки, не витребування доказів та пояснень з приводу обставин проведення перевірки та по суті виявлених порушень, свідчать про порушення Міністерством юстиції України Порядку № 990, а тому прийнятий за результатами такої перевірки оскаржуваний наказ, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Разом з тим, як встановлено судом, камеральна перевірка проводилась на підставі наказу Міністерства юстиції України від 08.11.2021 № 3887/7 щодо вчинених реєстраційних дій по державній реєстрації прав та їх обтяжень по об`єкту нерухомого майна та відповідно до ст. 37-1 Закону №1952-IV.
Позивачем за заявою про державну реєстрацію права власності від 27.02.2020 № 38708402, поданою представником Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «АльфаБанк») Богуславським Є.В., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51411269 від 02.03.2020, на підставі якого у Державному реєстрі прав відкрито розділ № 1283714646101 на об`єкт нерухомого майна - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та внесено запис про право власності № 35746013 на вищезазначений об`єкт нерухомого майна за АТ «Альфа-Банк». 
Для державної реєстрації прав та їх обтяжень заявником надано: договір іпотеки від 27.11.2007, реєстровий номер 6616, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В.; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 27.11.2019 № К/И/УСБ/Б, видане АТ «Альфа-Банк»; рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, видані Акціонерним товариством «Укрпошта» №№ 1402405591116, 1402405591124 (кореспонденція повернута за закінченням терміну зберігання).
Відповідачем в акті камеральної перевірки зроблено висновки, що приватним нотаріусом Юдіним М.А. не витребувано документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя (до заяви № 38708402 долучено скановані копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень а також описи вкладення до листів, проте у документах відсутня інформація про отримання такого поштового відправлення адресатом). Відповідач вважає, що позивач був зобов`язаний зупинити розгляд заяви з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 23 Закону, оскільки до Державного реєстру прав не додано документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя.
Так, згідно із частиною першою статті 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 1 ст. 10 Закону № 1952-ІV визначено суб`єктів, які належать до державних реєстраторів.
У відповідності до ч. 3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав.
Статтею 18 Закону №1952-IV визначений порядок проведення державної реєстрації, який у тому числі (…) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірку документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Частиною 2 ст. 18 Закону №1952-IV передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно з приписами ч. 8 ст. 18 Закону №1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
На виконання вимог Закону № 1952-IV, Кабінету Міністрів України постановою від 25.12.2015 № 1127 затвердив Порядок про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок № 1127).
Пунктом 1 Порядок № 1127 визначано умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону № 1952-IV державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Отже, правові засади та процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом № 1952-IV та Порядком № 1127, дотримання та врахування вимог яких безпосередньо впливає на оцінку дій та рішень учасників справи.
Згідно із п. 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком.
За приписами ст. 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, у тому числі, (…) на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
У відповідності до п.57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Пунктом 61 Порядку № 1127 (в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій) передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.
Зазначена норма передбачає отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя та завершення певного періоду саме з моменту її отримання.
Системний аналіз ст. 27 Закону №1952-IV та п.п. 40, 57, 61 Порядку № 1127 свідчать, що в залежності від підстав державної реєстрації права, визначаються документи для вчинення такої дії.
Таким чином, за змістом ст. 27 Закону №1952-IV та п. 40 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки потрібні не лише документи, визначені п. 61 Порядку № 1127, але й інші документи, визначені Законом №1952-IV та п. 40 Порядку № 1127.
Згідно із ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
Перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Разом з тим, слід зазначити, що норми ст. 10 Закону №1952-IV покладають на державного реєстратора обов`язки перевірити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства та на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Водночас, ст. 24 Закону №1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, у тому числі, (…) якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом.
Отже, вищезазначеними нормами Закону № 1952-IV визначений алгоритм дій державного реєстратора, у разі виявлення недоліків або відсутності документів, визначених вищенаведеними нормативними актами.
При цьому, п.п. 60-61 Порядку № 1127 врегульовані особливості державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який є однією із підстав державної реєстрації права власності речових прав на нерухоме майно. Вказані пункти Порядку №1127 застосовуються разом з іншими пунктами цього порядку, які визначають умови реєстрації.
Так, у постанові від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з метою звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом перереєстрації права власності, іпотекодержатель повинен направити позичальнику та іпотекодавцю вимогу про порушення вимог кредитного договору та договору іпотеки. Самому реєстратору кредитор подає докази спливу тридцятиденного строку вручення такої вимоги. Якщо в іпотекодержателя відсутні докази отримання повідомлень та в разі спливу зазначеного строку, реєстратор не має права здійснити реєстрацію права власності за кредитором.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.07.2023 у справі №759/5454/19 Суд визначив, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому. Так, у цій справі, яку переглядала ВП ВС, були відсутні докази вручення повідомлення-вимоги боржниці. Відповідно до матеріалів справи, поштове відправлення повернулося без вручення адресату за спливом строку зберігання, що було перешкодою у вчиненні державним реєстратором оспорюваних реєстраційних дій.
Сформульовані правові висновки судом, насамперед, грунтуються на відповідних нормах, що визначають обов`язки учасників реєстраційних відносин: по-перше: іпотекодержателя - надати для перереєстрації права власності на предмет іпотеки повний перелік документів, передбачених, в тому числі пунктом пункту 61 Порядку № 1127 (до яких відноситься документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги, тобто документу, що засвідчує факт отримання іпотекодавцем письмової вимоги); по-друге, державного реєстратора - перевірити наявність та відповідність всіх поданих/отриманих документів вимогам законодавства та на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, що слідує зі статті 10 Закону №1952-IV.
Так, позивач в позові зазначив, що станом на момент звернення до суду з цим позовом підпункт 2 пункту 61 Порядку державної реєстрації передбачав, що для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються: засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами).
У зв`язку з чим, на думку позивача, внесені зміни дають підстави вважати, що допущені порушення державної реєстрації позивачем не є співмірним та пропорційним з застосованим заходом впливу у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру речових прав.
При цьому, позивач в позовній заяві не заперечує допущені ним порушення при проведенні державної реєстрації.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що висновок відповідача про порушення при проведенні реєстраційних дій приватним нотаріусом Юдіним М.А. вимог п. 2 ч. 3 ст. 10, п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону та абз. 1 п. 12, п. 61 Порядку, і як наслідок проведення реєстраційних дій без подання належного обсягу документів, є обґрунтованим.
Водночас, колегія суддів зазначає, що приписами п. 2 ч. 2 ст. 37-1 Закону № 1952-IV встановлено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав МЮ України у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразового порушення визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань чи встановлення невідповідності державного реєстратора кваліфікаційним вимогам, визначеним законодавство приймає вмотивоване рішення про анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.
У відповідності до п. 16 Порядку № 990 у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також у разі, коли у Мін`юсту наявні відомості щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, застосовується пункт 2 частини другої статті 37-1 Закону.
Отже, відповідач має право на те, щоб застосувати такий вид санкції як анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.
Разом з тим, з аналізу наведених норм Закону № 1952-IV вбачається, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, як контролюючий орган також зобов`язав його мотивувати таке рішення. Тобто, Міністерство юстиції України зобов`язане навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу, та обґрунтувати строки його застосування.
Таким чином, для прийняття рішення відповідно до Закону 1952-IV, підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора одноразового грубого чи неодноразового порушення визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Міністерство юстиції України має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення про анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.
При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції, в межах камеральної перевірки відповідач не вимагав від позивача як уповноваженої особи суб`єктів державної реєстрації надати пояснення по суті виявлених порушень, що, на думку суду, у цій ситуації могло б сприяти вирішенню та/чи усуненню виявлених проблем при вчиненні ним реєстраційних дій. 
Окрім того, слід зазначити, що в акті камеральної перевірки Комісія викладає пропозиції стосовно змісту рішення за результатами такої перевірки, що визначено п. 13-1 Порядку №990 та за п. 14 вказаного Порядку №990 Міністерство юстиції України приймає відповідне рішення та таке має бути вмотивоване, з урахуванням усіх обставин, які мають вплинути на прийняте рішення.
Однак, оскаржуваний наказ не містить конкретних мотивів та обґрунтувань щодо прийнятого рішення про анулювання позивачу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а містить посилання лише на акт перевірки.
Так, одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
У постанові від 08.07.2021 у справі №640/25601/19 Верховний Суд дійшов висновку, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, як контролюючий орган зобов`язаний мотивувати таке рішення.
Тобто, Міністерство юстиції України зобов`язане навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу, та обґрунтувати строки його застосування.
Отже, для прийняття рішення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Міністерство юстиції України має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що, в свою чергу, і є мотивом для прийняття рішення.
З матеріалів справи слідує, що Комісією було встановлено, що протягом 2020 року приватним нотаріусом Юдіним М.А. неодноразово приймались рішення з порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав, у зв`язку з чим за результатами розгляду скарг до нього застосовувались заходи реагування у вигляді тимчасового блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав. Крім того, приватний нотаріус Юдін М.А. протягом останніх дванадцяти місяців також двічі притягався до передбаченої законодавством відповідальності у вигляді блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав (накази Мін`юсту від 09.06.2021 № 2070/5, від 15.07.2021 № 2531/5).
Разом з тим, як вірно зауважено судом першої інстанції, доводи відповідача щодо наявності відносно позивача наказів Міністерства юстиції про тимчасово блокований доступ до реєстру та наказ про анулювання доступу до реєстру є безпідставними, оскільки такі накази не вважаються чинними в силу закону, враховуючи право реєстратора на їх оскарження в судовому порядку.
Окрім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі №910/12340/21 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 15.07.2021 №2531/5, яким частково задоволено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональні ресурси» та скасовано рішення від 29.09.2020 №№ 54319394, 54318973, 54319195, 54318749, 54322419, 54322369, 54322396, 54322333, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем та стягнуто з відповідача на користь позивача 2 270,00 грн судового збору.
Так, відповідач у відзиві зазначив, що посилання позивача на рішення Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 у справі № 910/12340/21 щодо скасування наказу Мін`юсту від 15.07.2021 № 2531/5 є необґрунтованими та не заслуговує на увагу, оскільки, на момент звернення з позовом вказане судове рішення не набрало законної сили.
Водночас, в акті перевірки немає відомостей про те, що відповідач здійснив дослідження чи перевірку факту оскарження позивачем наказів Міністерства юстиції про тимчасово блокований доступ до реєстру та наказ про анулювання доступу до реєстру. 
Отже, комісією зроблено висновок без урахування усіх обставин, без належного дослідження неодноразових порушень позивачем у сфері державної реєстрації прав, що стало підставою для прийняття невмотивованого рішення в частинні анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, оскаржуваний наказ щодо тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно винесений за умов неповного встановлення обставин, без чіткого з`ясування наявності або відсутності документів, тобто наказ видано необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення.
При цьому, судом першої інстанції вірно зауважено, що анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав є одним з видів найсуровіших санкцій за порушення вимог законодавства України в сфері державної реєстрації, а тому такі рішення мають прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.
Отже, для прийняття рішення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Міністерство юстиції України має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення, зокрема щодо анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.
Визначаючи вид стягнення, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.
Разом з тим, законодавством України не встановлено вичерпного переліку підстав, за яких Міністерство юстиції України може дійти висновку про необхідність анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, разом з тим, на переконання суду, відповідачем не доведено наявності достатніх підстав для застосування такого суворого виду санкції оскаржуваним наказом, не обґрунтовано його доцільності та пропорційності встановленому порушенню.
Зі змісту оскаржуваного наказу встановлено відсутність у ньому інформації про те, що відповідач здійснив належне дослідження та перевірку фактів, викладених у листі слідчого управління та перевірку вчинених реєстраційних дій по спірному об`єкту.
Так, відповідачем у оскаржуваному наказі зазначено лише посилання на акт як підставу для застосування санкції, та останній містить лише посилання на Порядок №1127 та Закон №1952-IV, які порушено позивачем, втім такі відповідно, не містять відомостей про негативні наслідки цих порушень, зокрема, про порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, а також мотивів застосування до державного реєстратора саме такої санкції як анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, що свідчить про порушення принципу пропорційності.
Також, в оскаржуваному наказі не наведено фактів допущення позивачем неодноразових порушень у сфері державної реєстрації прав та не надано доказів, що такі факти досліджувались при прийнятті оскаржуваного рішення про анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначаючи вид стягнення та анулюючи позивачу доступ до Державного реєстру прав, Міністерство юстиції України повинне було врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення. Як видно з оскаржуваного наказу, зазначених мотивів він не містить.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що ступінь вини позивача та наслідки безпосередньо його дій та рішень для прав та інтересів юридичних осіб, яких стосуються рішення державного реєстратора, не можуть бути визначені без урахування дій інших осіб щодо державної реєстрації прав. Тому виходячи з цього, мотиви застосування до позивача як державного реєстратора саме такої санкції як анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме є неповними, що свідчить про порушення принципу обґрунтованості.
Такимм чином, вірним є висновок суду першої інстанцій про те, що оскаржуваний наказ, в частині анулювання доступу до Державного реєстру за наявного обґрунтування колегії Міністерства юстиції України не може вважатись співрозмірним тим порушенням, які ставилися у вину позивачу, з тими санкціями, які були до нього застосовані.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Приватного нотарiуса Київського мiського нотарiального округу Юдiна Максима Анатолiйовича.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Файдюк В.В.