ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3370/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” про винесення додаткової постанови у апеляційному провадженні за апеляційною скаргою Одеської митниці
на рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 (повний текст складено та підписано 19.11.2025, суддя Литвинова В.В.)
у справі №916/3370/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ”
до Одеської митниці
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державна казначейська служба України
про стягнення 659308 грн

встановив
У провадженні Південно-західного апеляційного господарського суду перебувала справа №916/3370/25 за апеляційною скаргою Одеської митниці на рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025.
Постановою суду апеляційної інстанції від 18.02.2026 по цій справі рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 по справі №916/3370/25 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
До суду апеляційної інстанції надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” про винесення додаткової постанови в якій позивач просить постановити додаткову постанову по справі №916/3370/25, яким стягнути з Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” витрати на професійну правову допомогу адвоката в сумі 50 000 грн.
Заява обґрунтована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” понесло витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом даної справи у суді апеляційної інстанції, які мають бути компенсовані за рахунок позивача.
Ухвалою суду визначено розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” про винесення додаткової постанови у справі №916/3370/25 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та встановлено Одеській митниці строк для подання заперечень на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” про винесення додаткової постанови у справі №916/3370/25 до 09.03.2026.
Одеська митниця скористалась своїм правом на подання заперечень на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” про ухвалення додаткового рішення та просить суд відмовити в задоволенні заяви ТОВ «ЗЕРНОВИК-ЮГ» до Одеської митниці про стягнення послуг за надання правової допомоги у повному обсязі, а у разі задоволення заяви ТОВ «ЗЕРНОВИК-ЮГ» до Одеської митниці про винесення додаткової постанови, якою позивач просить суд стягнути з Одеської митниці витрати на професійну правничу допомогу, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Таким чином, беручи до уваги те, що за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” про розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом апеляційної інстанції вирішуватиметься лише питання розподілу судових витрат, колегія суддів вирішила за можливе розглянути вказану заяву без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За положеннями ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
За положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2021 у справі №918/1045/20).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
Відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У законодавчо визначений строк, Товариство з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” звернулось до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі та стягнення з позивача на свою користь суму витрат на професійну правничу допомогу понесених суді апеляційної інстанції у розмірі 15000 грн.
До вказаної заяви відповідачем надано Договір про надання правової допомоги від 20.05.2025, Додаткову угоду №3 від 12.01.2026, Акт приймання-передачі послуг від 18.02.2026, рахунок на оплату та платіжну інструкцію. 
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом статті ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначила про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).
Так, 20.05.2025 між адвокатом Чукітовою В.В. (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” (замовник) було укладено договір про надання правової допомоги за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо інтересів останнього в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в органах внутрішніх справ, прокуратури, слідства, судових органах та інших.
Відповідно до п.4.1 Договору, Замовник сплачує Виконавцю щомісячну винагороду згідно виставленого рахунку. 
Згідно з п.5.1 Договору, Замовник здійснює оплату за цим Договором багаторазово в готівковому порядку, а також безготівковому порядку платіжним дорученням на поточний рахунок Виконавця протягом п`яти банківських днів з моменту отримання рахунку. 
За умовами пункту 5.2 Договору, щомісячно або після закінчення певних етапів надання послуг Виконавець надсилає Замовнику разом із рахунком фактурою акт приймання-передачі послуг у двох примірниках. Замовник підписує, датує, і повертає Виконавцю один примірник такого акту приймання-передачі або надсилає Виконавцю мотивовану відмову від його підписання протягом 5 (п`яти) днів не одержить від Замовника підписаний акт приймання-передачі або мотивовану відмову від його підписання, Сторони визнають, що акт приймання-передачі вважається підписаним, а послуги наданими Виконавцем і прийнятими Замовником в обсязі і на умовах, зазначених у такому акті приймання-передачі. 
У відповідності до п. 7.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. 
Відповідно до п. 7.4 Договору, зміни в цей Договір можуть бути внесені за взаємною згодою Сторін, що оформляється Додатковою угодою до Договору. 
12.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” та адвокатом Чукітовою В.В. було укладено Додаткову угоду №3, відповідно до п. 1 якої, адвокатський супровід судової справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” до Одеської митниці про стягнення коштів у Південно-західному апеляційному господарському суді становить 50 000 гривень.
Згідно з п. 7 Додаткової угоди №3, ця Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін.
18.02.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” та адвокатом Чукітовою В.В. складено та підписано Акт приймання-передачі послуг правової допомоги за Договором про надання правової допомоги від 20.05.2025 у відповідності до якого виконавцем були надані замовнику наступні послуги професійної правничої допомоги у рамках господарського судочинства у Південно-західному апеляційному господарському суді по справі №916/3370/25 за позовом ТОВ «ЗЕРНОВИК-ЮГ» до Одеської митниці про стягнення коштів: 1) аналіз апеляційної скарги Одеської митниці та аналіз відзиву Державної казначейської служби України; 2) складання, оформлення відзиву на апеляційну скаргу; 3) Представництво інтересів Замовника в суді (1 судове засідання). Відповідно до Додаткової угоди №3 до Договору загальна сума за надані послуги становить 50 000 грн. Замовник засвідчує, що послуги надані якісно, в повному обсязі, претензій щодо наданих послуг немає. Виконавець засвідчує, що оплата за послуги отримана від Замовника своєчасно і в повному обсязі, претензій до нього не має.
Наявні матеріли справи також містять рахунок на оплату та платіжну інструкцію про перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” та користь адвоката Чукітової В.В. 50000 грн на виконання умов договору. 
Отже, колегія суддів вважає, що відповідачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 50 000 грн. Колегія суддів у даному випадку не вбачає підстав втручатися у договірні стосунки між відповідачем та його представником. 
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21 тощо, випливає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Отже, господарський суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України. При цьому, таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.
Суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).
Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
У даному випадку, відповідач скористався своїм правом на подання заперечень на заяву позивача про винесення додаткового рішення по справі та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції. 
Так, відповідач вважає, що матеріали справи не містять документів, які б підтверджували обсяг наданих послуг адвокатом, тобто витрати на правничу допомогу не підтверджені належними доказами.
Відповідач зазначає, що статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" встановлено в 2026 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня – 8 647 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 52,00 гривень. Таким чином, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн становить 15 прожиткові мінімуми на працездатних осіб з 1 січня 2026 року, або 5,8 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 961 годин роботи.
Отже, на переконання відповідача, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності та співрозмірності.
Колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справах "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.
Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №906/194/18, акцентує увагу на необхідності дослідження документів на підтвердження обсягу витрат на правову допомогу, у тому числі щодо необхідності наявності розрахунку відповідних витрат, а також оцінки можливого фактичного їх понесення, оскільки у зазначеному випадку встановлення факту понесення витрат залежить від доведення факту надання правової допомоги у відповідних обсягах.
Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а тому відповідно до вимог чинного процесуального закону цілком достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Такий висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 15.06.2021 у справі №922/2987/20, від 18.05.2021 у справі №923/121/20, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18 та від 26.02.2020 у справі №910/14371/18.
Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Даний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.
Крім того, чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.06.2021 у справі №906/698/20.
На переконання колегії суддів, стягнення з відповідача заявленої позивачем суми судових витрат у суді апеляційної інстанції є надмірною, непропорційною та неспівмірною, з огляду на складність справи, час витрачений на підготовку документів, об`єм фактично наданих послуг, участь лише у одному судовому засіданні. 
У даному випадку, представник позивача фактично подав до суду апеляційної інстанції лише одну заяву по суті справи, а саме відзив на апеляційну скаргу. При цьому, доводи викладені відповідачем фактично дублюють позицію останнього, на яку він посилався у суді першої інстанції. 
Відтак, на переконання колегії суддів, підготовка представником позивача відзиву на апеляційну скаргу не вимагала значної витрати часу, аналізу судової практики чи законодавства, збирання доказів, адже дублювала вже сформовану у суді першої інстанції правову позицію.
Також представник відповідача приймав участь лише в одному судовому засідання Південно-західного апеляційного господарського суду. 
З огляду на викладене вище, враховуючи незначну складність справи, порівняно незначний обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у суді апеляційної інстанції, відсутність особливого значення справи для сторін спору, беручи до уваги принципи пропорційності та співмірності, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю, що, в свою чергу, зумовлює наявність правових підстав для часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” про винесення додаткової постанови та, відповідно, стягнення з Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 20 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.129, 244, 281-284 ГПК України, колегія суддів –
ПОСТАНОВИЛА:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” про винесення додаткової постанови у справі №916/3370/25 – задовольнити частково. 
Стягнути з Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗЕРНОВИК-ЮГ” витрати на професійну правничу допомогу понесені у суді апеляційної інстанції у сумі 20 000,00 грн. 
В задоволенні решти заяви відмовити.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів. 
Додаткова постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою складання даної додаткової постанови є 23.03.2026 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Аленіна О.Ю. та судді-члена колегії Принцевської Н.М. у відрядженні з 11.03.2026 по 14.03.2026, а також участю судді-члена колегії Принцевської Н.М. у підготовці НШСУ для підтримання кваліфікації суддів апеляційних господарських судів з 16.03.2026 по 20.03.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М. 

Суддя Філінюк І.Г.