ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 грудня 2025 року	Справа №160/22419/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луговської Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, відповідача-2: Новоайдарського районного суду Луганської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) через свого представника звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо не призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області прийняти рішення про призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області;
- визнати протиправною бездіяльність Новоайдарського районного суду Луганської області щодо не присвоєння ОСОБА_1 чергового (сьомого) рангу державного службовця;
- зобов`язати Новоайдарський районний суд Луганської області присвоїти ОСОБА_1 сьомий ранг державного службовця та внести відповідні відомості до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та до трудової книжки;
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати в період з 16.06.2023 року по 10.03.2025 року;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 16.06.2023 року по 10.03.2025 року, а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати;
- визнати протиправною бездіяльність Новоайдарського районного суду Луганської області щодо невнесення відповідних відомостей про припинення трудових відносин до трудової книжки ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Новоайдарський районний суд Луганської області внести відповідні відомості про припинення трудових відносин до трудової книжки ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 всіх сум, що належать їй в день звільнення – 11.03.2025 року;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області провести розрахунок та виплатити всі суми, що належать ОСОБА_1 відповідно до законодавства на день звільнення – 11.03.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що станом на сьогоднішній день, в порушення вимог законодавства, відповідачем - ТУ ДСА не призначено тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області, внаслідок чого порушується конституційне право на працю ОСОБА_1 . Зокрема, внаслідок бездіяльності ТУ ДСА ОСОБА_1 не присвоєно чергового (сьомого) рангу державного службовця, не нараховано та не виплачено заробітну плату за період з 16.06.2023 року по 10.03.2025 року, не проведено розрахунок та не виплачено всі суми, що належать їй відповідно до законодавства на день звільнення – 11.03.2025 року. Крім того, бездіяльність ТУ ДСА щодо призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату суду та невизнання ТУ ДСА факту звільнення ОСОБА_1 створює перешкоди щодо її подальшої трудової діяльності (відсутність запису в трудовій книжці та надання відомостей до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про перебування на посаді консультанта суду) та може стати підставою для притягнення до відповідальності за роботу за сумісництвом. Відтак, позивач вважає бездіяльність ТУ ДСА протиправною. Окрім того, позивач вважає протиправною бездіяльність визнати протиправною бездіяльність Новоайдарського районного суду Луганської області щодо не присвоєння останній чергового (сьомого) рангу державного службовця, не нарахування та невиплати заробітної плати в період з 16.06.2023 року по 10.03.2025 року та невнесення відповідних відомостей про припинення трудових відносин до трудової книжки.
Ухвалами суду позовну заяву залишено без руху та після усунення недоліків прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і проведення судового засідання, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначає, що керівник апарату суду в межах повноважень, наданих йому законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про державну службу», видає накази й розпорядження. Територія Луганської області тимчасово окупована через російську агресію та припинена робота Новоайдарського районного суду. Станом на сьогодні з керівником Новоайдарського районного суду Луганської області призупинені трудові відносини, що у свою чергу, унеможливлює видання ним наказу про звільнення ОСОБА_1 . Всі розрахунки та виплати можуть бути здійснені виключно на підставі наказу керівника Новоайдарського районного суду. Призначення на посаду тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області на сьогоднішній день вирішується Територіальним управлінням. Розглядається призначення керівника апарату з числа діючих керівників апаратів місцевих загальних судів Луганської області. В зв`язку з тим, що керівник апарату Новоайдарського районного суду Луганської області залишився на непідконтрольній Україні території заробітна плата не нараховувалась через відсутність табелювання працівників суду. Отже, у Територіального управління відсутня інформація щодо не використаних днів щорічної відпустки, додаткової відпустки, соціальної відпустки та інших виплат у разі звільнення ОСОБА_1 . Відтак, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області не порушувало прав позивача. Дії відповідача ґрунтуються на законі і є цілком правомірними.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач не подав будь-якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими. Представник позивача вважає, що посилання відповідача-1 на те, що “у Територіального управління відсутня інформація щодо невикористаних днів щорічної відпустки, додаткової відпустки, соціальної відпустки та інших виплат у разі звільнення” - не може бути перешкодою для завершення процедури звільнення ОСОБА_1 та проведення повного розрахунку з позивачем. При цьому, несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних людині виплат, зокрема заробітної плати, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати, згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу №1 Європейської конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", де зазначено: "Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права". Таким чином, доводи відповідача є безпідставними, оскільки заперечення наведені відповідачем ТУ ДСА України в Луганській області у відзиві на позовну заяву не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Згідно довідки про доставку електронного листа документ «ухвала про відкриття спрощеного провадження» доставлено до електронної скриньки відповідача-2 31.10.2025 року.
Варто зазначити, що за приписами ст. 130 КАС України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
У зв`язку із чим, ухвала про відкриття провадження від 30.10.2025 року у даній справі розміщена на сайті Дніпропетровського окружного адміністративного суду (https://adm.dp.court.gov.ua/sud0470/gromadyanam/yvaga/10347).
Відповідно, відповідач-2 про розгляд справи повідомлений належним чином та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У відповідності до ч.6 ст.162 та ч.2 ст.175 КАС України, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.
Вивчивши матеріали справи, щодо предмету спору, суд встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради у Соборному районі від 10.05.2023 року №1201-5002754698.
З означеної довідки також вбачається, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .
З копії трудової книжки позивача від 05.09.2011 року (Серія АВ) вбачається:
- запис №10 (арк. 8) – Новоайдарський районний суд Луганської області, 05.02.2020 року ОСОБА_1 призначена на посаду консультанта суду за переведенням відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України зі збереженням 8 рангу державного службовця – наказ керівника апарату №12 від 04.02.2020 року;
- (арк. 10) – Дніпропетровський обласний центр зайнятості – 13.03.2025 року розпочато виплату по безробіттю відповідно до п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» - наказ НТ 250313 від 13.03.2025;
- (арк. 10) – Дніпропетровський обласний центр зайнятості – 13.03.2025 року припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п.1 п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» - наказ НТ 250314 від 14.03.2025;
- (арк. 12) – Луганська обласна прокуратура, 19.03.2025 року – призначена на посаду головного спеціаліста відділу організації підтримки потерпілих і свідків Луганської обласної прокуратури до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану, зі встановленням випробування строком на 1 місяць – наказ від 14.03.2025 року.
ОСОБА_1 згідно наказу керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області Носулі О.В. №12 від 04.02.2020 року призначена на посаду консультанта суду за переведенням відповідно до п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України зі збереженням 8 рангу державного службовця. 
До цього, 01.05.2019 року ОСОБА_1 було присвоєно 8 ранг державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби (арк. 6, запис №8, наказ від 19.06.2019 №35-к, про що зазначено у копії трудової книжки позивача). 
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України з 24.02.2022 року по всій території України запроваджено воєнний стан. 
Як свідчать матеріали справи, наказом голови суду Новоайдарського районного суду Луганської області від 24.02.2022 року №4 «Про припинення роботи (діяльності) суду», у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя Новоайдарського районного суду Луганської області, який знаходиться антитерористичної у районі проведення здійснення операції та відповідно до Закону України «Про проведенням правосуддя та кримінального провадження у зв`язку антитерористичної операції», наказано: 1. Припинити роботу (діяльність) Новоайдарського районного суду Луганської області відновлення області у встановленому з 24 лютого 2022 року до вирішення питання щодо її відновлення у встановленому законодавством порядку. 2. На період припинення роботи (діяльності) Новоайдарського районного суду Луганської області проводити нарахування суддівської винагороди та заробітної плати працівникам апарату суду виходячи з розрахунку середнього заробітку. 3. Керівнику апарату суду вжити організаційних заходів щодо збереження печаток (штампів) суду, установчих документів суду, особових справ і трудових книжок працівників суду, а також бланків суворої звітності, утворених у процесі діяльності суду. 4. Керівнику апарату суду забезпечити направлення цього наказу до Державної судової адміністрації України, а також інформування працівників Новоайдарського районного суду Луганської області про припинення роботи (діяльності) суду.
Відповідно до наказу керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області від 12.08.2022 року №14 «Про надання відпустки ОСОБА_1 » - надати консультанту суду Новоайдарського районного суду Луганської області Лободюк Ользі Олегівні частину щорічної основної відпустки за період з 05.02.2021 р. по 04.02.2022 р. тривалістю 7 календарних днів з 17 серпня 2022 року по 23 серпня 2022 року включно. Підстава: заява ОСОБА_1 , погодження в установленому порядку.
Відповідно до наказу керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області від 12.08.2022 року №17 «Про надання матеріальної допомоги ОСОБА_1 » - надати консультанту суду Новоайдарського районного суду Луганської області Лободюк Ользі Олегівні матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Відповідно до наказу керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області від 07.10.2022 року №23 «Про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» - 1. Надати працівникам апарату Новоайдарського районного суду Луганської області матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань: Гречишкіній Надії Василівні - помічнику судді; Лободюк Ользі Олегівні – консультанту суду; Костенку Андрію Вікторовичу – головному спеціалісту з ІТ. Підстава: заява працівників апарату суду, погодження в установленому порядку.
Відповідно до наказу керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області від 26.02.2023 року №6 «Про надання відпустки ОСОБА_1 » - надати консультанту суду Новоайдарського районного суду Луганської області Лободюк Ользі Олегівні частину щорічної основної відпустки за період з 05.02.2022 р. по 04.02.2023 р. тривалістю 7 календарних днів з 01 березня 2023 року по 07 березня 2023 року включно Підстава: заява ОСОБА_1 , погодження в установленому порядку.
Відповідно до наказу керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області від 28.02.2023 року №6 «Про надання матеріальної допомоги ОСОБА_1 » - надати консультанту суду Новоайдарського районного суду Луганської області Лободюк Ользі Олегівні матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати. Підстава: заява ОСОБА_1 , погодження в установленому порядку.
Відповідно до наказу керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області від 28.02.2023 року №7 «Про надання відпустки ОСОБА_1 » - надати консультанту суду Новоайдарського районного суду Луганської області Лободюк Ользі Олегівні частину щорічної основної відпустки за період з 05.02.2022 р. по 04.02.2023 р. тривалістю 7 календарних днів з 01 березня 2023 року по 07 березня 2023 року включно.
Відповідно до наказу керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області від 25.04.2023 року №10 «Про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» - надати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати: ОСОБА_1 - консультанту суду, ОСОБА_2 - помічнику судді; Чуйкіній Дар`ї Анатоліївні помічнику голови суду; Шапці Ользі Олександрівні - секретарю судового засідання.
Як зазначає представник позивача у позовній заяві, у 2022 році ОСОБА_1 виїхала на підконтрольну органам державної влади України територію та проживає в місті Дніпро, де зареєстрована як внутрішньо переміщена особа. З червня 2023 року ОСОБА_1 припинено нарахування заробітної плати та інших виплат. Як вказано у відповіді ТУ ДСА від 09.01.2025 року «у зв`язку з відсутністю табелювання відповідно до діючого законодавства, тому що керівник апарату та голова Новоайдарського районного суду Луганської області залишились на непідконтрольній Україні території». 
Так, листом від 09.01.2025 року №29/25-Вих. ТУ ДСА в Луганській області повідомило ОСОБА_3 про те, що її лист уважно розглянутий, відповідно до частини 5 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (зі змінами) керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, а також надає первинну документацію, а саме: табелі обліку використання робочого часу, наказів про надання відпусток, виплати матеріальної допомоги та інше, для нарахування та виплати заробітної плати. З 16.06.2023 року ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата у зв`язку з відсутністю табелювання відповідно діючого законодавства, тому що керівник апарату та голова Новоайдарського районного суду Луганської області залишилися на непідконтрольній Україні території. Отже, в Територіальному управлінні ДСА України в Луганській області відсутня інформація щодо не використаних днів щорічної відпустки, додаткової відпустки, соціальної відпустки та інших виплат, у разі звільнення ОСОБА_1 . Також звернуто увагу на те, що факт припинення трудових відносин може бути встановлений у судовому порядку відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України. 
До означеного листа, відповідач-1 надав ОСОБА_1 наявну інформацію з електронної бази даних відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності станом на 09.01.2025 про проходження останньою державної служби у Новоайдарському районному суді Луганської області.
12.02.2025 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Державної служби України з питань праці із заявою, в якій просила надати висновок щодо законності дій ТУ ДСА в Луганській області за фактом невиплати їй заробітної плати та інших виплат, а також вжити відповідні заходи для поновлення її трудових прав.
Листом Східного міжрегіонального управління державної служби України з питань праці №СХ/3.1/161-ЦА-25 від 14.02.2025 року «Про розгляд звернення» на №ЦА-811/2.3/2.2.2-25а від 13.02.2025 ОСОБА_3 повідомлено, що позивач може звернутися до ДСА України. Також повідомлено, що ОСОБА_1 має право звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Держпраці не припиняє консультувати працівників та роботодавців. Форма звернення для отримання консультаційної підтримки, а також відповіді на найактуальніші питання застосування трудового законодавства, зокрема і у воєнний час, знаходяться на інформаційному порталі https://pratsia.in.ua/.
Листом від 24.02.2025 року №133/25-Вих. ТУ ДСА в Луганській області повідомило ОСОБА_1 про те, що на її лист від 20.02.2025 року надати завірену в установленому порядку копію довідки про результати проведення перевірки до ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про очищення влади» не вбачається можливим, в зв`язку з відсутністю означеної довідки в Територіальному управлінні.
В подальшому, 10.03.2025 року ОСОБА_1 подано до Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості заяву, передбачену ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», до Новоайдарського районного суду Луганської області про припинення трудового договору на підставі ст.38 КЗпП України з 11.03.2025 року.
Листом від 21.03.2025 року №203/25-Вих. ТУ ДСА в Луганській області на заяву ОСОБА_1 , яка надійшла до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області 18.03.2025 повідомлено наступне. Відповідно до типового положення про апарат суду затвердженого наказом ДСА України від 08.02.2019 №131 керівник апарату суду (або його заступник) здійснює інші повноваження керівника державної служби суду відповідно до Закону України "Про державну службу". Керівник апарату суду в межах повноважень, наданих йому законами України "Про судоустрій і статус суддів", "Про державну службу", видає накази й розпорядження. Присвоєння чергового рангу державного службовця здійснюється виключно в межах повноважень вищезазначених осіб та не яким чином не може здійснюватися ТУ ДСА в Луганській області.
23.04.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області із заявою, в якій просила припинити трудовий договір з 24.04.2025 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
Також, 23.04.2025 року ОСОБА_1 подала на ім`я директора Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості заяву, в якій з метою реєстрації як безробітної просила прийняти таку зяаву про припинення трудового договору з ТУ ДСА в Луганській області.
Відповідно до довідки Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 23.04.2025 року №1087, остання видана ОСОБА_1 в тому, що вона 23.04.2025 року надала до Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості заяву про звільнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області. 
Як вбачається з матеріалів справи та як зазначає представник позивача, 23.04.2025 року ОСОБА_1 подано до Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості заяву до ТУ ДСА в Луганській області про припинення трудового договору. Крім того, означену інформацію 28.04.2025 ОСОБА_1 було направлено на електронну адресу ТУ ДСА. Проте з відповіді ТУ ДСА вбачається про «відсутність належним чином оформленого наказу про звільнення» та «виникнення тимчасової правової та організаційної колізії, яка не дозволяє завершити процедуру звільнення у повній відповідності до вимог законодавства». Також у заяві від 28.04.2025 року ОСОБА_1 підіймалось питання щодо проведення розрахунку та виплатити всіх сум, що належать їй відповідно до законодавства. 
З матеріалів справи вбачається, що 28.04.2025 року ОСОБА_1 звернулась до ТУ ДСА в Луганській області звернулась із заявою, в якій просила провести розрахунок та виплатити всі суми, що належать їй відповідно до законодавства та повідомити про суми, нараховані та виплачені при звільнені. Крім того, позивач просила надати копії усіх документів про проходження нею державної служби в Новоайдарському районному суді Луганської області до 11.03.2025 року, зокрема наказу (акту) про оголошення простою. У разі відсутності вказаних документів, позивач просила надати вичерпну інформацію станом на 11.03.2025, що її стосується з електронної бази даних відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА в Луганській області.
Листом від 14.05.2025 року №341/25-Вих. ТУ ДСА в Луганській області на заяву ОСОБА_1 від 28.04.2025 року, яка одержана територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі-Територіальне управління) 30.04.2025 вх. № 460 повідомлено позивачу наступне. Відповідно до ст.155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату. Керівника апарату місцевого суду, його заступника призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади начальник відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України. Повноважень для звільнення будь-яких робітників апарату суду, крім керівника та його заступника в Територіальному управлінні відсутні. Територія Луганської області тимчасово окупована через російську агресію, на підставі чого припинена робота Новоайдарського районного суду. Станом на сьогодні з керівником Новоайдарського районного суду призупинені трудові відносини, що у свою чергу, унеможливлює видання ним наказу про звільнення. Всі розрахунки та виплати можуть бути здійснені виключно на підставі наказу керівника Новоайдарського районного суду. Територіальне управління не має юридичних підстав для здійснення розрахунку та виплати суми у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого наказу про звільнення. В зв`язку з означеним виникла тимчасова правова та організаційна колізія, яка не дозволяє завершити процедуру звільнення у повній відповідності до вимог законодавства.
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідачів протиправною, звернулася до суду із відповідним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною 1 статті 94 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною 3 статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі №243/2071/18.
Відповідно до частини 1 статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Як встановлено судом, в даному випадку час простою в спірний період відбувся не з вини позивача, а отже позивачу підлягала виплата заробітної плати з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), в тому числі за спірний період.
Згідно із частиною 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).
Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).
Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30.06.1961, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.
Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини 3 статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.10.2022 у справі №905/857/19 зауважила, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили.
Згідно із частиною 1 статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).
Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили.
Суд зауважує, що ТУ ДСА України в Луганській області як особа, яка нараховує та виплачує позивачу заробітну плату, не може посилатися на відсутність належним чином оформлених документів, на підставі яких здійснюється нарахування та виплата заробітної плати, обов`язок оформлення яких покладається не на працівника, тобто позивача в даному випадку.
Таким чином, позивач, як працівник, який є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах, з огляду на бездіяльність ТУ ДСА України в Луганській області, як особи на яку покладену обов`язок нарахування та виплати заробітної плати, позбавлена заробітної плати, право на отримання якої закріплено статтею 43 Конституції України.
При цьому відповідач обумовлює звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, зокрема, щодо виплати заробітної плати позивачу, відсутністю табелів використання робочого часу працівників Новоайдарського районного суду Луганської області.
Проте, з огляду на вищевикладене, суд зауважує про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності щодо виплати позивачу заробітної плати з посиланням на відсутність відповідних табелів, які, в розумінні відповідача відповідно до статті 617 ЦК України, є випадком або непереборною силою.
Означеної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі №905/857/19.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 16.06.2023 року по 10.03.2025 року.
В свою чергу з метою захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати ТУ ДСА України в Луганській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 16.06.2023 року по 10.03.2025 року, із відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
При цьому, позовна вимога щодо зобов`язання ТУ ДСА в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати не підлягає до задоволення, оскільки нарахування та виплата позивачу заробітної плати за період з 16.06.2023 року по 10.03.2025 року відповідачем-1 ще не здійснена.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ТУ ДСА в Луганській області щодо не призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області та зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області прийняти рішення про призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області, суд зазначає наступне.
Частинами 3, 4, 5 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що державна судова адміністрація України забезпечує виконання рішень про утворення чи припинення (ліквідацію) судів.
Державна судова адміністрація України може встановлювати скорочені строки для процедур припинення судів як юридичних осіб за умови виконання нею цивільних зобов`язань ліквідованого суду на підставі вимог кредиторів, заявлених у визначений законом строк.
Для здійснення дій щодо реєстрації новоутвореного суду як юридичної особи, забезпечення необхідних дій для належного початку його роботи та представництва такого суду як органу державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами Державна судова адміністрація України приймає рішення про призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату новоутвореного суду. Тимчасово виконуючий обов`язки керівника апарату суду здійснює вказані повноваження керівника суду як юридичної особи до моменту призначення, обрання чи переведення на посаду судді такого суду щонайменше одного судді та продовжує здійснювати виконання обов`язків керівника апарату суду до призначення відповідного керівника апарату суду згідно з процедурами, визначеними законодавством про державну службу, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно з частинами 1, 4 статті 154 Закону №1402-VIII територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Начальник територіального управління Державної судової адміністрації України призначає за погодженням голови місцевого суду на посаду керівника апарату місцевого суду, заступника керівника апарату місцевого суду та звільняє їх з посади, застосовує за поданням голови місцевого суду до них заохочення або накладає дисциплінарні стягнення відповідно до закону; присвоює керівнику апарату місцевого суду, його заступнику ранги державного службовця відповідно до законодавства про державну службу.
Згідно з частинами 1, 4 статті 155 Закону №1402-VIII організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.
Керівника апарату місцевого суду, його заступника призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади начальник відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України, а керівників апаратів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду, Верховного Суду, їх заступників призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади Голова Державної судової адміністрації України.
Частиною 12 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що у разі зміни територіальної підсудності судових справ, що розглядаються в суді, у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 цього Закону, та відсутності у такому суді суддів, які здійснюють правосуддя, адміністративні повноваження голови суду, необхідні для забезпечення належної організації роботи суду як юридичної особи щодо представництва такого суду як органу державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами, здійснює керівник апарату суду або його заступник.
У разі якщо в місцевому чи апеляційному суді, зазначеному в абзаці першому цієї частини, відсутні також керівник апарату суду та його заступник, адміністративні повноваження голови суду, передбачені абзацом першим цієї частини, здійснює тимчасово виконуючий обов`язки керівника апарату суду. Рішення про призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату суду приймається Головою Державної судової адміністрації України, начальником відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України без погодження з головою відповідного суду. Тимчасово виконуючий обов`язки керівника апарату суду здійснює виконання обов`язків керівника апарату суду до призначення відповідного керівника.
Керівник апарату суду, його заступник або тимчасово виконуючий обов`язки керівника апарату суду здійснює адміністративні повноваження голови суду, передбачені абзацом першим цієї частини, до моменту призначення, обрання, переведення або закінчення відрядження щонайменше одного судді.
Типове положення про апарат суду затверджено наказом ДСА України від 08.02.2019 року №131.
Згідно п.21 Типового положення №131, у разі зміни територіальної підсудності судових справ, що розглядаються в апеляційному чи місцевому суді, у передбаченому законодавством порядку, та відсутності у такому суді суддів, які здійснюють правосуддя, адміністративні повноваження голови суду, необхідні для забезпечення належної організації роботи суду як юридичної особи щодо представництва такого суду як органу державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами, здійснює керівник апарату суду або його заступник.
У разі якщо в місцевому чи апеляційному суді, зазначеному в абзаці першому цього пункту, відсутні також керівник апарату суду та його заступник, адміністративні повноваження голови суду, передбачені абзацом першим цього пункту, здійснює тимчасово виконуючий обов`язки керівника апарату суду. Рішення про призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату суду приймається Головою Державної судової адміністрації України, начальником відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України без погодження з головою відповідного суду. Тимчасово виконуючий обов`язки керівника апарату суду здійснює виконання обов`язків керівника апарату суду до призначення відповідного керівника.
Керівник апарату суду, його заступник або тимчасово виконуючий обов`язки керівника апарату суду здійснює адміністративні повноваження голови суду, передбачені абзацом першим цього пункту, до моменту призначення, обрання, переведення або закінчення відрядження щонайменше одного судді.
Під час здійснення керівником апарату суду, його заступником або тимчасово виконуючим обов`язки керівника апарату суду адміністративних повноважень голови суду, передбачених абзацом першим цього пункту, положення пункту 5 цього Типового положення щодо затвердження Положення про апарат суду зборами суддів відповідного суду не застосовується.
Наказом Державної судової адміністрації України від 10.05.2023 №229 затверджене Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі Типове положення).
Пунктами 1-3 Типового положення передбачено, що територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - територіальні управління) є територіальними органами Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України) та їй підпорядковуються. Територіальні управління утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Територіальні управління у своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями з`їзду суддів України та Ради суддів України, Положенням про ДСА України, наказами ДСА України, рішеннями колегії ДСА України, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням. Основним завданням територіальних управлінь є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів та фінансове забезпечення місцевих загальних судів з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування. Організаційне забезпечення становлять заходи матеріально-технічного, кадрового, інформаційного, організаційно-технічного характеру, ведення судової статистики, діловодства та архіву суду.
Пунктом 7 Типового положення встановлено, що повноваження начальника територіального управління:
1) керує діяльністю територіального управління; організовує внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечує його здійснення в територіальному управлінні;
2) організовує роботу територіального управління, визначає функції заступника начальника та керівників структурних підрозділів, посадові обов`язки працівників територіального управління;
3) затверджує положення про структурні підрозділи територіального управління, посадові інструкції працівників територіального управління;
4) представляє територіальне управління в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях з питань, що належать до повноважень територіального управління;
5) подає Голові Державної судової адміністрації України на затвердження структуру і штатний розпис територіального управління;
6) призначає на посади та звільняє з посад працівників територіального управління (крім заступника начальника територіального управління) у порядку, визначеному законодавством про державну службу, з урахуванням особливостей, передбачених законодавством про судоустрій і статус суддів;
7) застосовує до працівників територіального управління (крім заступника начальника територіального управління) заохочення або накладає дисциплінарні стягнення відповідно до закону;
8) за погодженням голови суду призначає на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду та звільняє їх з посад;
9) за поданням голови суду застосовує до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладає дисциплінарні стягнення відповідно до законодавства про державну службу;
10) присвоює керівнику апарату суду, його заступнику ранги державного службовця відповідно до законодавства про державну службу;
11) затверджує за погодженням з головою суду структуру та штатну чисельність (штатний розпис) апарату суду в межах коштів, передбачених для відповідного суду;
12) присвоює ранги державним службовцям територіального управління;
13) затверджує річний план роботи територіального управління, заходи щодо реалізації основних напрямів та пріоритетних цілей його діяльності відповідно до покладених завдань і повноважень, у тому числі щодо організаційного забезпечення діяльності судів;
14) звітує Голові Державної судової адміністрації України про результати діяльності територіального управління; інформує Раду суддів України, на її вимогу, щодо організації діяльності судів;
15) здійснює інші повноваження, передбачені законом.
Відповідно до частини шостої статті 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" після консультацій з Радою суддів України Вищою радою правосуддя рішенням від 17.01.2019 №141/0/15-19 затверджено Положення про Державну судову адміністрацію України (далі Положення №141/0/15-19).
Згідно з пунктами 1-3 Положення №141/0/15-19 Державна судова адміністрація України (ДСА України) є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом. ДСА України підзвітна Вищій раді правосуддя у межах, визначених законом. ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів. Організаційне забезпечення становлять заходи матеріально-технічного, кадрового, інформаційного, організаційно-технічного характеру, ведення судової статистики, діловодства та архіву суду. Територіальними органами ДСА України є територіальні управління Державної судової адміністрації України (далі - територіальні управління). Рішення про утворення, реорганізацію та ліквідацію територіальних управлінь, визначення їх кількості приймається ДСА України за погодженням з Вищою радою правосуддя.
Згідно з пунктом 5 Положення №141/0/15-19, основними завданнями ДСА України є:
1) організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом;
2) забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом;
3) забезпечення виконання рішень про утворення чи припинення (ліквідацію) судів у межах повноважень, визначених законом.
З аналізу вищенаведеного випливає, що завданнями ДСА України є перш за все забезпечення належних матеріальних, організаційно-технічних та фінансових умов діяльності судів для забезпечення здійснення ними правосуддя у належному порядку.
Підпунктом 33 пункту 6 Положення №141/0/15-19 передбачено, що ДСА України відповідно до визначених завдань: приймає рішення про призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату новоутвореного суду.
Підпунктом 22 пункту 9 Положення №141/0/15-19 встановлено, що голова ДСА України: погоджує тимчасову структуру та тимчасову штатну чисельність апарату новоутвореного суду за поданням тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату цього суду.
З наведеного випливає, що згідно вказаних імперативних норм законодавства, ініціювання щодо прийняття рішення про призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату новоутвореного суду належить до повноважень Голови Державної судової адміністрації України та є його дискреційним повноваженням.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності ТУ ДСА в Луганській області щодо не призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області та зобов`язання ТУ ДСА в Луганській області прийняти рішення про призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату Новоайдарського районного суду Луганської області не підлягають задоволенню, оскільки задоволення такої вимог означитиме втручання у дискреційні повноваження відповідача, що суперечитиме принципу пропорційності та правової визначеності.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Новоайдарського районного суду Луганської області щодо не присвоєння ОСОБА_1 чергового (сьомого) рангу державного службовця та зобов`язання Новоайдарського районного суду Луганської області присвоїти ОСОБА_1 сьомий ранг державного службовця та внести відповідні відомості до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; визнання протиправною бездіяльності Новоайдарського районного суду Луганської області щодо невнесення відповідних відомостей про припинення трудових відносин до трудової книжки ОСОБА_1 та зобов`язання Новоайдарського районного суду Луганської області внести відповідні відомості про припинення трудових відносин до трудової книжки ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.
Статтею 39 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII передбачено, що встановлюється дев`ять рангів державних службовців.
Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України.
Співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями встановлюється для випадків призначення осіб, яким присвоєно такі спеціальні звання, на посади державних службовців, на яких може бути присвоєно нижчий ранг. У такому разі особі присвоюється ранг державного службовця на рівні рангу, який вона мала відповідно до спеціальних законів.
Присвоюються такі ранги:
державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "А", - 1, 2, 3 ранг;
державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", - 3, 4, 5, 6 ранг;
державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "В", - 6, 7, 8, 9 ранг.
Ранги державним службовцям присвоює суб`єкт призначення, крім випадків, передбачених законом.
Ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.
Черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.
Протягом строку застосування дисциплінарного стягнення, а також протягом шести місяців з дня отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності черговий ранг державному службовцю не присвоюється. Такі періоди не зараховуються до строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.
За особливі досягнення або за виконання особливо відповідальних завдань державному службовцю може бути достроково присвоєно черговий ранг.
Дострокове присвоєння чергового рангу може здійснюватися не раніше ніж через один рік після присвоєння попереднього рангу.
За сумлінну службу державному службовцю у зв`язку з виходом на пенсію присвоюється черговий ранг поза межами відповідної категорії посад.
У разі переходу на посаду нижчої категорії або звільнення з державної служби за державним службовцем зберігається раніше присвоєний йому ранг.
Державний службовець може бути позбавлений рангу лише за рішенням суду.
В особовій справі державного службовця робиться запис про присвоєння, зміну та позбавлення рангу державного службовця.
Відомості про присвоєння, зміну та позбавлення рангу державного службовця вносяться до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в порядку, встановленому Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. На вимогу державного службовця у трудовій книжці державного службовця робиться запис про присвоєння, зміну та позбавлення рангу державного службовця.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2026 року №306 затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців (далі – Порядок №306).
Цей Порядок визначає механізм присвоєння державним службовцям рангів під час прийняття на державну службу та її проходження.
Пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10 Порядку №306 передбачено, що підставою для прийняття рішення про присвоєння державним службовцям, які займають посади державної служби категорії “Б” та “В”, чергового рангу є подання служби управління персоналом суб`єктові призначення.
Підставою для прийняття рішення про присвоєння достроково чергового рангу державного службовця є обґрунтоване подання, внесене безпосереднім керівником суб`єктові призначення.
У разі коли суб`єкт призначення є безпосереднім керівником державного службовця, рішення про присвоєння достроково чергового рангу державного службовця приймається таким керівником за обґрунтованим поданням служби управління персоналом державного органу, в якому працює відповідний державний службовець.
У поданні щодо присвоєння рангу державного службовця обов`язково зазначаються:
дата присвоєння попереднього рангу, номер і дата відповідного рішення - у разі присвоєння державному службовцю чергового рангу в межах відповідної категорії посад державної служби;
завдання, виконані державним службовцем, що мають важливе значення для розвитку держави або регіону чи особливі досягнення - у разі присвоєння державному службовцю достроково чергового рангу в межах відповідної категорії за особливі досягнення або за виконання особливо відповідальних завдань.
Державному службовцю, який призначається на посаду більш високої категорії і має ранг у межах такої категорії, може бути залишено попередній або присвоєно черговий ранг у межах відповідної категорії посад, при цьому:
черговий ранг може бути присвоєно лише у разі, коли попередній ранг був присвоєний державному службовцю більше ніж рік тому назад з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності;
у разі залишення попереднього рангу черговий ранг присвоюється державному службовцю з урахуванням часу присвоєння попереднього рангу.
Черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.
Під час присвоєння чергового рангу державному службовцю, який не проходив оцінювання результатів службової діяльності у відповідному державному органі, враховується інформація про оцінювання результатів його службової діяльності за попереднім місцем роботи, яка надається на запит служби управління персоналом.
До стажу роботи для присвоєння чергового рангу зараховується період проходження військової служби за призовом під час мобілізації або на особливий період державним службовцем, який був увільнений від виконання своїх посадових обов`язків.
До стажу роботи для присвоєння чергового рангу не зараховується період перебування державного службовця у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. У такому разі стаж роботи для присвоєння чергового рангу обчислюється з урахуванням сумарно періоду роботи до зазначених відпусток та періоду роботи після виходу з них.
Державному службовцю, який був звільнений з державної служби та повернувся на державну службу, черговий ранг присвоюється через три роки з дня призначення на посаду державної служби.
У разі коли державний службовець був звільнений з державної служби і призначений відповідно до законодавства на посаду державної служби наступного дня після звільнення, до стажу роботи для присвоєння чергового рангу зараховується період роботи на посаді державної служби, призначення на яку відбулося:
шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину на підставі Типового контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 р. № 290 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 35, ст. 1162);
відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України “Про правовий режим воєнного стану”.
Державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII “Про державну службу”, присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.
У разі належності посади державного службовця до категорії посад, в межах якої передбачено присвоєння рангу нижчого, ніж присвоєний державному службовцю згідно із зазначеним Законом, за ним зберігається раніше присвоєний ранг.
У разі коли державному службовцю, який має відповідне військове звання, дипломатичний ранг чи інше спеціальне звання, присвоєно ранг відповідно до зазначеного Закону, що є нижчим, ніж передбачено співвідношенням, йому присвоюється ранг на рівні рангу виходячи із співвідношення.
Відповідно до ч.3 та ч.5 ст.155 Закону №1402 - керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, інформує збори суддів про свою діяльність. Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що має наслідком звільнення його з посади.
Керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарні стягнення. Добір працівників апарату суду здійснюється на конкурсній основі, крім випадків переведення державних службовців відповідно до законодавства про державну службу.
Як вказано вище, згідно п.21 Типового положення №131 у разі якщо в місцевому чи апеляційному суді, зазначеному в абзаці першому цього пункту, відсутні також керівник апарату суду та його заступник, адміністративні повноваження голови суду, передбачені абзацом першим цього пункту, здійснює тимчасово виконуючий обов`язки керівника апарату суду. Рішення про призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату суду приймається Головою Державної судової адміністрації України, начальником відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України без погодження з головою відповідного суду. Тимчасово виконуючий обов`язки керівника апарату суду здійснює виконання обов`язків керівника апарату суду до призначення відповідного керівника.
Статтею 86 Закону України «Про державну службу» - державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.
Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.
Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (частина 3 статті 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.
Істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства, факт усунення таких порушень та відсутність негативних наслідків для працівника від таких порушень не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні його за частиною 3 статті 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені. Отже, для звільнення працівника за статтею 3 статті 38 КЗпП України достатнім є лише самого факту невиконання роботодавцем законодавства про працю.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2136-ІХ у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).
Частиною 2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованих територіях України» унормовано, що гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», слідує, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Факт внутрішнього переміщення, згідно ч.1, ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Абзацом 2 ч.4 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до п.1 ст.36, ст.38, 39 КЗпП України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору.
Отже, законодавством встановлено можливість звільнення особи через центр зайнятості виключно з метою отримання статусу безробітного.
Так, 10.03.2025 року ОСОБА_1 було подано до Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості заяву, передбачену ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», до Новоайдарського районного суду Луганської області про припинення трудового договору на підставі ст.38 КЗпП України з 11.03.2025 року.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Законом України від 21.04.2022 року №2220-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану», що набрав чинності 07.05.2022 року, передбачено спрощену процедуру набуття статусу безробітного, зокрема для осіб які перебувають на тимчасово окупованій території, які перебувають на території, на якій ведуться бойові дії, для внутрішньо переміщених осіб. На виконання вказаного Закону розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про зайнятість населення» доповнено п.5.2. Відповідно вказаного пункту для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про що повідомляються роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними), територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та територіальний орган Пенсійного фонду України.
Частину четверту статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнено абзацом 2, згідно якого «Внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору». Після абзацу другого доповнити п`ятьма новими абзацами такого змісту: «Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи у день припинення трудового договору повідомляє про це: роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними); територіальний орган Пенсійного фонду України; територіальний орган Державної податкової служби».
Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року № 260, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації ) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.
Як визначено п. 23 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 р. №792 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», у редакції, чинній на час прийняття рішення у справі, підставами для відмови у наданні статусу безробітного є, відсутність на дату прийняття рішення про надання статусу безробітного документів та відомостей з реєстрів та баз даних, зазначених у пункті 17 і 18 цього Порядку; встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення від роботодавця про працевлаштування особи; подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України Про зайнятість населення; письмова відмова особи від пропозиції підходящої роботи; невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про результати співбесіди відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування; неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців вісімнадцятого - двадцятого підпункту 1 пункту 30 цього Порядку; наявність в особи статусу безробітного.
Таким чином, трудові відносини між сторонами фактично припинені, адже процедура розірвання трудового договору позивачем здійснена шляхом подання заяви як внутрішньо переміщеної особи через центр зайнятості, що передбачено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», статтею 36, статтями 38, 39 Кодексу законів про працю України.
Отже, оскільки діяльність Новоайдарського районного суду Луганської області припинена на підставі наказу від 24.02.2022 року №4 «Про припинення роботи (діяльності) суду», питання щодо присвоєння чергового рангу не розглянуто, трудові відносини між позивачем та відповіачем-2 фактично припинені, позивач позбавлена можливості щодо оформлення припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує його конституційні права.
При таких обставинах, враховуючи те, що установа відповідача знаходиться на непідконтрольній Україні території, питання щодо присвоєння чергового рангу не розглянуто, у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, окрім звернення до суду, поштова служба зв`язку не працює, зважаючи на об`єктивні обставини, суд вважає, що належним захистом порушеного права позивача є визнання судом визнати протиправною бездіяльності ТУ ДСА в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати на дату звільнення – 11.03.2025 року; зобов`язання ТУ ДСА в Луганській області розглянути питання щодо нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 на дату звільнення – 11.03.2025 року; зобов`язання судом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області розглянути питання щодо присвоєння ОСОБА_1 чергового (сьомого) рангу державного службовця; зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області розглянути питання що внесення відповідних відомостей про припинення трудових відносин на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України до трудової книжки ОСОБА_1 станом на дату звільнення – 11.03.2025 року.
Тому, позовні вимоги визнання протиправною бездіяльності Новоайдарського районного суду Луганської області щодо не присвоєння ОСОБА_1 чергового (сьомого) рангу державного службовця; зобов`язання Новоайдарського районного суду Луганської області присвоїти ОСОБА_1 сьомий ранг державного службовця та внести відповідні відомості до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та до трудової книжки; визнання протиправною бездіяльності Новоайдарського районного суду Луганської області щодо невнесення відповідних відомостей про припинення трудових відносин до трудової книжки ОСОБА_1 та зобов`язання Новоайдарського районного суду Луганської області внести відповідні відомості про припинення трудових відносин до трудової книжки ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.
Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Щодо строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Так, в заяві про поновлення строку представник позивача вказує, що 10.03.2025 ОСОБА_1 було подано до Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості заяву, передбачену ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», до Новоайдарського районного суду Луганської області про припинення трудового договору. Після подання заяви про припинення трудового договору до Центру зайнятості 10.03.2025 року позивач ОСОБА_1 вважала процедуру звільнення завершеною та очікувала на активні дії відповідача – ТУ ДСА у Луганській області щодо врегулювання та належного оформлення факту припинення трудових відносин (присвоєння чергового рангу державного службовця позивачу, як того вимагає законодавство, нарахування та виплати заробітної плати за період 16.06.2023 – 10.03.2025, внесення відомостей про припинення трудових відносин до трудової книжки позивача, виплати всіх сум, що належать їй на день звільнення). Вважаючи процедуру звільнення завершеною позивач ОСОБА_1 вирішила працевлаштуватись та з 19.03.2025 року ОСОБА_1 була призначена на посаду головного спеціаліста відділу організації підтримки потерпілих і свідків Луганської обласної прокуратури (підтверджується даними трудової книжки). В подальшому, при нарахуванні заробітної плати, працівником відділу кадрів Луганської обласної прокуратури було виявлено, що за даними Пенсійного фонду України, ДПС України ОСОБА_1 значиться як така, що перебуває у трудових відносинах з Новоайдарським районним судом Луганської області, про що і було повідомлено позивача та наголошено щодо необхідності врегулювання трудових відносин (завершення процедури звільнення). Надалі, позивач ОСОБА_1 намагалась завершити процедуру звільнення, шляхом подання 23.04.2025 року до Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості заяви до ТУ ДСА в Луганській області про припинення трудового договору, а також 28.04.2025 року ОСОБА_1 було направлено заяву на електронну адресу ТУ ДСА в Луганській області. Проте з відповіді ТУ ДСА вбачається про «відсутність належним чином оформленого наказу про звільнення» та «виникнення тимчасової правової та організаційної колізії, яка не дозволяє завершити процедуру звільнення у повній відповідності до вимог законодавства». Моментом коли позивач ОСОБА_1 фактично дізналась про порушення своїх прав та інтересів у зв`язку з не призначенням т.в.о. керівника апарату Новоайдарського районного суду, в тому числі щодо не присвоєння чергового рангу державного службовця, не нарахування та невиплати заробітної плати, невнесення відповідних відомостей про припинення трудових відносин до трудової книжки та невиплати всіх сум, що належать їй в день звільнення, є дата отримання відповіді ТУ ДСА в Луганській області від 14.05.2025 року, в якій Територіальне управління фактично не визнає факту звільнення ОСОБА_1 . В наданій відповіді від 14.05.2025 року ТУ ДСА в Луганській області повідомляє позивача про те, що: «З керівником Новоайдарського районного суду призупинені трудові відносини, що у свою чергу, унеможливлює видання ним наказу про звільнення. Всі розрахунки та виплати можуть бути здійсненні виключно на підставі наказу керівника Новоайдарського районного суду. Територіальне управління не має юридичних підстав для здійснення розрахунку та виплати суми у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого наказу про звільнення. Отже, виникла тимчасова правова та організаційна колізія, яка не дозволяє завершити процедуру звільнення у повній відповідності до вимог законодавства». При цьому, до 14.05.2025 року ТУ ДСА у Луганській області не надавало чітких роз`яснень щодо того, що вони не вважають процедуру звільнення завершеною та щодо неможливості завершення процедури звільнення, а також не повідомляло про неможливість внесення відомостей про припинення трудових відносин до трудової книжки позивача, виплати заробітної плати, здійснення розрахунку і виплати належних сум. Разом з тим, звернення з вищевказаних питань безпосередньо до Новоайдарського районного суду Луганської області унеможливила бездіяльність ТУ ДСА в Луганській області щодо не призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату суду. При цьому, працівники своєчасно не були повідомлені про призупинення трудових відносин з керівником апарату суду. Позивача ОСОБА_1 при призупинення трудових відносин з керівником апарату Новоайдарського районного суду Луганської області, як про підставу неможливості врегулювання трудових відносин, в тому числі щодо присвоєння чергового рангу, нарахування та виплати заробітної плати за період 16.06.2023 – 10.03.2025, внесення відомостей про припинення трудових відносин до трудової книжки позивача, виплати всіх сум, що належать їй на день звільнення, було повідомлено лише листом ТУ ДСА у Луганській області від 14.05.2025 року. Зважаючи на те, що до отримання відповіді ТУ ДСА у Луганській області від 14.05.2025 року позивач не знала про неможливість закінчення процедури звільнення в позасудовому порядку, вважаємо, що наявні поважні причини пропуску строку звернення до адміністративного суду. Крім того, в травні 2025 року позивач ОСОБА_1 перебувала на лікарняному. Також на можливість своєчасного звернення до адміністративного суду вплинула відсутність коштів у позивача для оплати судового збору, адже вона не мала доходу та не отримувала заробітної плати протягом тривалого терміну, а саме з липня 2023 року по кінець березня 2025 року (підтверджується довідками ОК-5, ОК-7). Крім того, представник позивача посилається на запровадження воєнного стану в Україні.
Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
В той же час, в контексті розгляду питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд враховує правову позицію, викладену у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі “Іліан проти Туреччини”, згідно з якою, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання необхідно звертати увагу на обставини справи.
У справі “Bellet v. Fгаnсе” Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Беручи до уваги норми Конституції України, а також враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, спрямовану на ефективний доступ особи до суду для захисту її порушеного права, з метою недопущення обмеження права позивача на судовий захист, пропущений процесуальний строк звернення до суду поновити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст. 139 КАС України).
Таким чином, суд приходить до висновку, що сплачений позивачем під час подання позовної заяви судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 908 грн. за подання позовної заяви, яка складається з трьох позовних вимог немайнового характеру.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, вказаний судовий збір підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, за рахунок суб`єкта владних повноважень відповідача-1, а саме: на користь ОСОБА_1 в розмірі 1937,92 грн., тобто за дві позовні вимоги, задоволені судом.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, відповідача-2: Новоайдарського районного суду Луганської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 16.06.2023 року по 10.03.2025 року.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 16.06.2023 року по 10.03.2025 року, із відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області розглянути питання щодо присвоєння ОСОБА_1 чергового (сьомого) рангу державного службовця.
Визнати протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати на дату звільнення – 11.03.2025 року.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області розглянути питання щодо нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 на дату звільнення – 11.03.2025 року.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області розглянути питання що внесення відповідних відомостей про припинення трудових відносин на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України до трудової книжки ОСОБА_1 станом на дату звільнення – 11.03.2025 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (49064, м. Дніпро, вул. Романа Самокиша, 1; код ЄДРПОУ 26297948) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1937(одна тисяча дев`ятсот тридцять сім)грн. 92 коп. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В. Луговська