КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 759/9462/22 Головуючий у суді І інстанції: Журибеда О.М.
провадження № 22-ц/824/5938/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Красюк Наталії Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2022 року позивач ОСОБА_2 , звернувся до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна про визнання договору дарування недійсним, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 на підставі договору дарування серія та номер: 1124, виданого 22.10.2021 року: видавник Рильська Л.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.
Заява обгрунтована тим, що позивача ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання договору дарування частини квартири недійсним.
Позивач є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка налить позивача, належала матері позивача, та брату ОСОБА_4 , кожному по 1/3 частини на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.06.1998 року Ленінградською райдерадміністрацією, згідно розпорядження № 4776 на кв. 48.
Однак позивач дізнався про те, що наразі, на підставі договору дарування серія та номер: 1124, виданого 22.10.2021 року, видавник Рильська Л.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, частина квартири, що належала матері була відчужена на підставі договору дарування від 22.10.2021 року на користь ОСОБА_1 , за день до смерті матері позивача.
Відповідачка у справі є донькою брата позивача ОСОБА_4 .
Позивач вважає, що договір дарування повинен бути визнаний недійсним, так як його матір на момент укладання спірного договору дарування мала такий стан здоров`я, при якому не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними.
Вказував, що заходи забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено.
В порядку забезпечення позову накладено арешт на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 на підставі договору дарування серія та номер: 1124, виданого 22.10.2021 року: видавник Рильська Л.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Красюк Н.І., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що судом першої інстанції не досліджено, що квартира, права на 1/3 щодо якої оскаржуються, належить на праві власності не лише позивачу та відповідачу, а також і ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_1 , тобто відповідача.
Самі мотиви та обгрунтування позивача, викладені у заяві про забезпечення позову, яку суд першої інстанції визнав достатніми підставами з посиланням на відповідні докази, що їх підтверджують, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наводяться.
Зазначала, що відсутні посилання на відповідні докази, які б свідчили про недобросовісність поведінки відповідача та/або вчинення останнім дій, пов`язаних намірами якимось чином відчужити частку у спільному частковому майна на об`єкт нерухомого майна, що виключає наявність будь-яких підстав для забезпечення позову та навпаки свідчить про необгрунтованість та безпідставність заяви позивача.
Крім того, зазначала, що позивач і відповідач є родичами, спірне майно перебуває у повному користуванні та фактичному володінні позивача, оскільки останній майже чотири роки проживає у квартиру, доступу відповідачу та іншому співвласнику до власного майна не надає, свою частку у витратах на утримання майна вносить періодично, у зв`язку з чим утворився борг по сплаті комунальних послуг.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Красюк Н.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року про забезпечення позову.
Постановою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
23 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Шпіцера В.Б. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обгрунтовуючи його тим, що представник не змоеж бути присутнім в судовому засіданні 25.02.2026 року о 11 год. 45 хв., оскільки на зазначену дату та час призначено розгляд іншої судової справи за його особов`язкової участі.
Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин представник ОСОБА_2 - адвокат Шпіцера В.Б. суду не надав, на підставі зазначеного, колегія суддів дійшла до висновку про залишення клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції враховуючи співмірність заходів забезпечення позову з заявленими позовними вимогам, обґрунтовував свої висновки тим, що наявні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729сцс19) виснувала, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) вказано, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно (грошові кошти) лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору, є визнання недійсним договору дарування 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , серія та номер 1127, виданого 22.10.2021 року, видавник: Рильська Л.С. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.
Встановивши, що предметом спору, який виник між сторонами у справі, є визнання недійсним договору дарування 1/3 спірної квартири від 22.10.2021 року, між заходом забезпечення позову і предметом позову існує безпосередній зв`язок, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки відчуження частини спірного майна, може призвести до ускладнення виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 .. Вжиті заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.
Доводи апеляцінйої скарги щодо ненадання позивачем суду жодного доказу на підтвердження доводів заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на те, що можливість відповідача в будь-який момент відчужити частину майна, яке знаходиться у її власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Визначений заявником вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно колегія суддів вважає спів мірним заявленим позовним вимогам.
Крім того, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому накладення арешту на частину нерухомого майна, яке належить відповідачу до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси відповідача.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Красюк Наталії Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено «27» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко