КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 758/7095/24

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5447/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3% річних та інфляційних втрат, 
за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Захарчук С.С.,- 
встановив:

У червні 2024 року ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» звернулось до суду із названим позовом.
ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 29 545 грн 56 коп., що складається із: заборгованості за спожиті послуги у розмірі 24 708 грн 26 коп.; інфляційні збитки у розмірі 3 485 грн 60 коп.; 3 % річних у розмірі 1 351 грн 70 коп., та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 .
ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_2 . 
Відповідач не сплачує за надані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 29 545 грн 56 коп.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 рокуназваний позов задоволено частково.
Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 24 708 грн 26 коп. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028 грн 00 коп.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення суду про стягнення із ОСОБА_1 3 % річних, інфляційних втрат та витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Представником ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, відтак апеляційним судом не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, судом першої інстанції взято до уваги положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» щодо заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.
Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження оплати отриманих послуг у розмірі 7 000 грн 00 коп.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_2 .
Між сторонами 03 жовтня 2022 року укладено договір про надання послуг, за яким товариство надає послуги щодо забезпечення обслуговування житлового будинку, а відповідач зобов`язується здійснювати оплату у повному обсязі за отримані послуги.
Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» зазначало, що ОСОБА_1 користується наданими послугами позивача та із 01 серпня 2022 року по 27 травня 2024 року порушує взяте на себе зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 29 545 грн 56 коп., що складається із: заборгованості за спожиті послуги у розмірі 24 708 грн 26 коп.; інфляційні збитки у розмірі 3 485 грн 60 коп.; 3 % річних у розмірі 1 351 грн 70 коп., та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп. 
Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Правило ст. 526 ЦК України є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є щомісячна сплата позивачу вартості наданих послуг.
За ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Позивач просив стягнути із відповідача інфляційні збитки у розмірі 3 485 грн 60 коп. та 3 % річних у розмірі 1 351 грн 70 коп.
За ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Так, за змістом ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності (спеціальним видом цивільно-правової відповідальності) боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відтак, законодавець визначає обов`язок боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахування рівня інфляції за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних за увесь час прострочення, тобто з моменту порушення грошового зобов`язання до момент його усунення.
На правовідносини, що виникли між учасниками справи, поширюється дія ч. 2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Колегія суддів звертає увагу на те, щозгідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: «1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:
нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285)».
Відтак, із 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в неповному обсязі стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.
Так, офіційний період бойових дій у Києві та області тривав з 24 лютого по 01 квітня 2022 року.
Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» просило стягнути із відповідача інфляційні збитки у розмірі 3 485 грн 60 коп. та 3 % річних у розмірі 1 351 грн 70 коп. за період із 01 серпня 2022 року по 27 травня 2024 року.
Встановлено, що у період із 01 серпня 2022 року по 27 травня 2024 року місто Київ не входило до переліку територій,на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій.
Враховуючи вищевикладене, нараховані ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних за період із 01 серпня 2022 року по 27 травня 2024 року підлягають стягненню із ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що із відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргурозмірі 3 485 грн 60 коп. та 3 % річних у розмірі 1 351 грн 70 коп.
Розв`язуючи спір у цій частині, судом першої інстанції помилково не взято до уваги положення п. 3постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» та необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення3 % річних та інфляційної складової боргу.
Так, звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» просило стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» надано: договір про надання правової допомоги від 01 січня 2023 року; акт наданих послуг від 07 червня 2024 року; детальний опис виконаних робіт. 
У акті наданих послуг зазначено:
- вивчення судової практики у справах про відшкодування вартості за надані житлово-комунальні послуги - 1 год - 2 000 грн 00 коп.;
- підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості - 2 год - 4 000 грн 00 коп.;
- подання позовної заяви - 0, 5 год - 1 000 грн 00 коп. 
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження оплати отриманих послуг у розмірі 7 000 грн 00 коп.
Так, у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). 
Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Відтак, висновок суду першої інстанції щодо відмови у стягненні із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» витрат на правничу допомогу є необґрунтованим.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що зазначені представником ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн 00 коп. є не достатньо обґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» має бути стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.
Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 20 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3 % річних та витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом»інфляційної складової боргу у розмірі 3 485 грн 60 коп., 3 % річних у розмірі 1 351 грн 70 коп., та витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.
Представником ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, відтак апеляційним судом не переглядається.
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-  
постановив:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 рокув частині стягнення із  ОСОБА_1 3% річних, інфляційних втрат та понесених витрат на правничу допомогу скасувати.
В цій частині ухвалити нове рішення суду.

Стягнути із  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» інфляційні втрати розмірі 3 485 грн 60 коп. та 3 % річних у розмірі 1 351 грн 70 коп. 
Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.
В іншій частині вимог заяви відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 03 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко