ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року	справа № 380/24386/25	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-1), Служби безпеки України (далі – СБУ, відповідач-2) в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 мільйон гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 мільйон гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо невиплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 мільйон гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати Службу безпеки України виплатити одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 мільйон гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ( далі – позивач) з 25.02.2022 призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 у званні старшого солдата та на даний час продовжує її проходження у Центрі спеціальних операцій «А» Служби безпеки України. 22.05.2022 під час безпосередньої участі у бойових діях позивач отримав вогнепальне поранення, що підтверджується відповідними документами. Надалі, 31.08.2023 був переміщений для подальшого проходження служби до Служби безпеки України. Позивач звернувся до Служби безпеки України із рапортом про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 1 млн. гривень, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану». Позивач вказує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025, він відповідає встановленим критеріям для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн, з огляду на призов у віці до 25 років, безпосередню участь у бойових діях та отримане поранення. Незважаючи на це, станом на день звернення, механізм реалізації зазначеного права щодо військовослужбовців Служби безпеки України відсутній, що унеможливлює отримання належної виплати в позасудовому порядку. Вважаючи дії щодо невиплати. Вважаючи таку бездіяльність щодо невиплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 мільйон гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», позивач звернувся до суду.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами ( суддя Москаль Р. М.).
Указом Президента України №167/2026 від 24 лютого 2026 року ОСОБА_2 призначено на посаду судді Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до Розпорядження №19/р від 26.02.2026 проведено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п. 4 ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус судців», Указу Президента України «Про призначення суддів» № 167/2026 від 24 лютого 2026 року, наказу №52/К/ТР від 25.02.2026 «Про відрахування із штату суду ОСОБА_3 » та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради судців України 11.11.2024 № 39 (із змінами).
Згідно з повторним протоколом автоматизованого розподілу між суддями вказану позовну заяву передано для розгляду судді Брильовському Р.М.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 2 березня 2026 року у справі №380/24386/25 адміністративну справу прийнято до провадження.
Військова частина НОМЕР_1 (далі – відповідач 1) подала до суду відзив на позовну заяву, в якому з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та вимогами не погоджується повністю. Зазначає про те, що постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 запроваджено виплату одноразової винагороди у розмірі 1 млн грн за умови дотримання визначених критеріїв, зокрема проходження служби та безпосередньої участі у бойових діях протягом встановленого строку. Разом з тим, Позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення 31.08.2023 у зв`язку з переведенням до Служби безпеки України, що підтверджується відповідним наказом. Відтак після цієї дати військова частина НОМЕР_1 не перебуває з позивачем у кадрових чи фінансових правовідносинах, не здійснює його облік та не має повноважень щодо нарахування чи виплати грошового забезпечення. З огляду на те, що постанова Кабінету Міністрів України №153 прийнята у 2025 році, тобто після вибуття позивача з військової частини НОМЕР_1 , у останньої відсутній юридичний обов`язок здійснювати спірну виплату, а відтак відсутній склад протиправної бездіяльності. Крім того, позовні вимоги сформульовані невизначено та фактично містять альтернативні вимоги до різних відповідачів, що не відповідає вимогам КАС України щодо чіткого визначення предмета спору та належного способу захисту. Таким чином, позивач не довів наявності у військової частини НОМЕР_1 обов`язку здійснити спірну виплату, а відтак позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Служба безпеки України ( далі – відповідач 2) подала до суду відзив на позовну заяву, в якому з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та вимогами не погоджується повністю. Зазначає про те, що відповідач 2 не є учасником експериментального проєкту, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України №153, а тому немає правових підстав та бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Також вказує, що позов є передчасним, оскільки відмова у виплаті з боку МОУ відсутня, звернення Позивача перебуває на розгляді, а отже відсутнє порушене право, що є обов`язковою умовою для судового захисту. З огляду на це, позовні вимоги вважаються необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 був призваний на військову службу 25.02.2022 до військової частини НОМЕР_1 у військовому званні старший солдат та наразі продовжує проходити військову службу в Центрі спеціальних операцій «А» Службі безпеки України.
Відповідно до Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 13.07.2022 №1281 позивач 22.05.2022 одержав вогнепальне кульове сліпе поранення задньої латеральної поверхні третини правого стегна.
Позивач звернувся зі заявою до Міністерства оборони України та Служби безпеки України щодо отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень.
Військова частина НОМЕР_1 на вказану заяву надала відповідь листом №690/34155 від 21.11.2025 де зазначає про те, що «за результатами розгляду в межах компетенції заяви від 02.1 1.2025 щодо одноразової грошової винагороди в розмірі 1 мли. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153, повідомляється, що порушене у заяві питання опрацьовується у встановленому порядку та здійснюються необхідні запити для отримання необхідної інформації і документів. Необхідно зазначити, що на розгляд військової частини надходять численні звернення (рапорти) та запити стосовно одноразової винагороди, відповідно до постанови КМУ №153, опрацювання яких потребує додаткового часу у зв`язку із здійсненням додаткових запитів тощо та вони розглядається у відповідному порядку їх надходження. З огляду на викладене, військовою частиною НОМЕР_1 тримається на контролі кожне звернення та здійснюються всі необхідні заходи для забезпечення виплат військовослужбовцям».
У матеріалах справи відсутні відповіді Служба безпеки України щодо заяви щодо отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень.
Позивач вважає такі дії протиправними, відтак звернувся із вказаним позовом до суду.
При прийнятті рішення суд керується такими нормами права.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з статтею 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.
Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон 2232-ХІІ).
Частиною 3 статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11 лютого 2025 року № 153 Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Постанова № 153) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 рок №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» вирішено погодитися з пропозицією Міністерства оборони та Міністерства внутрішніх справ стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) (далі - Постанова №153, станом на час виникнення спірних правовідносин) .
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Також, у пункті 4 Постанови № 153 установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Аналіз положень пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 153 дає підстави суду дійти висновку, що на одержання одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень за тривалість проходження служби в бойових умовах мають право військовослужбовці за наявності одночасно таких умов:
- які до набрання чинності цією постановою (11.02.2025) у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX;
- проходять військову службу;
- брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (11.02.2025).
Аналогічного висновку дійшов Третій апеляційний адміністративний суд в постановах від 22.01.2026 у справі №280/5538/25, від 05.02.2026 у справі № 160/25223/25, Перший апеляційний адміністративний суд в постанові від 12.02.2026 у справі № 360/1938/25.
Суд з матеріалів справи встановив, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу 25.02.2022 до військової частини НОМЕР_1 у військовому званні старшого солдата та станом на час розгляду справи продовжує проходити військову службу в Центрі спеціальних операцій «А» Служба безпеки України.
Позивач звернувся до Служби безпеки України та Міністерства оборони України із заявою щодо отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, військова частина НОМЕР_1 листом №690/34155 від 21.11.2025 повідомила позивача про те, що подана ним заява перебуває на опрацюванні, здійснюються відповідні запити для отримання необхідної інформації та документів, а її розгляд здійснюється у порядку черговості у зв`язку зі значною кількістю аналогічних звернень.
Водночас суд наголошує, що зазначений лист не містить вирішення по суті порушеного позивачем питання та фактично свідчить про відкладення його розгляду на невизначений строк.
Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази надання відповіді по суті заяви позивача з боку Служба безпеки України, а також відсутні докази прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду.
Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Це конституційне право гарантує особі можливість ініціювати перед суб`єктом владних повноважень вирішення питань, що належать до його компетенції, та вимагати від держави належного реагування.
Порядок практичної реалізації цього конституційного права детально регламентований Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР. Згідно з частиною першою статті 15 цього Закону, органи державної влади, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлено імперативні строки: звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, — невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.
Суд наголошує, що право громадянина на звернення нерозривно пов`язане з обов`язком органу влади не лише формально прийняти такий документ, але й надати вичерпну, мотивовану та обґрунтовану відповідь по суті порушених питань. Мовчання органу державної влади у відповідь на законне звернення громадянина є грубим порушенням принципів належного урядування (good governance) та правової визначеності.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачами не забезпечено належного, своєчасного та ефективного розгляду заяви позивача, не прийнято рішення по суті заявлених вимог та не надано обґрунтованої відповіді. 
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Служби безпеки України ( 01034, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 33, ЄДРПОУ 00034074) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України та військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 2.11.2025 про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 мільйон гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Службу безпеки України та військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 2.11.2025 про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 мільйон гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням висновків суду.
У решті позовних вимог відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Брильовський Роман Михайлович