ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2026 р. Справа № 911/2081/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Рженецької М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Південий торговельний альянс" 
до Приватного підприємства “Автомагістраль”
про стягнення 2 261 238,36 гривень

за участю представниці позивача Аврамової О.О. (довіреність б/н від 04.08.2024)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.06.2025 з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" у формі електронного документа до Господарського суду Київської області подано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Південий торговельний альянс" (ідентифікаційний код 42238260) (далі – ТОВ "ТВП "Південий торговельний альянс"/позивач) до Приватного підприємства “Автомагістраль” (ідентифікаційний код 31481658) (далі – відповідач/ПП “Автомагістраль”) про стягнення 2 311 238, 36 грн, у тому числі 1 949 519, 80 грн основного боргу, 97 490, 41 грн інфляційного збільшення та 264 228, 15 грн пені.
Господарський суд Київської області ухвалою від 02.07.2025 у справі №911/2081/25 прийняв позовну заяву ТОВ "Торгово-виробниче підприємство "Південий торговельний альянс" до розгляду та відкрив провадження, призначив на 18.08.2025 підготовче засідання, яке неодноразово відкладалось, зокрема ухвалою від 06.10.2025 таке засідання відкладено на 10.11.2025.
Поряд з тим на стадії підготовчого провадження сторонами подано, а судом прийнято такі заяви сторін, зокрема:
- подану позивачем через канцелярію суду 07.07.2025 на виконання вимог суду ухвали про відкриття провадження у цій справі заяву про усунення недоліків разом з долученими до такої заяви доказам;
- подану відповідачем через канцелярію суду 06.10.2025 заяву про зменшення розміру штрафних санкцій разом з долученими до такої заяви доказами;
- подані позивачем через канцелярію суду 10.10.2025 заперчення разом з долученими до таких заперечень доказами.
Вказані заяви судом прийнято як такі, що подано сторонами з дотримання процесуальних норм, які, зокрема, вирішення питання питання про зменшення неустойки не обмежують певними строками та стадіями судового процесу.
Господарський суд Київської області ухвалою від 10.11.2025 закрив підготовче провадження у справі №911/2081/25 та призначити її до судового розгляду по суті на 16.12.2025.
Господарський суд Київської області ухвалами від 16.12.2025 та 27.01.2026 у цій справі оголосив перерву у судовому засіданні до 27.01.2026 та 03.03.2026 відповідно.
Водночас у судовому засіданні 27.01.2026, до початку розгляду справи по суті представниця позивача надала суду для долучення до матеріалів справи платіжну інструкцію від 28.11.2025 про сплату відповідачем 50 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості за договором поставки №30012023 від 30.01.2023.
Посилаючись на вказані обставни, представниця позивача просила суд задовольнити вимоги та стягнути з відповідача загалом 2 261 238,36 гривень.
Заслухавши вказані пояснення, суд визнав поважними причини пропуску строку для подання платіжної інструкції від 28.11.2025 на суму 50 000,00 грн та, відповідно, прийняв до розгляду і долучив до матеріалів справи вказаний доказ.
Водночас, ураховуючи, що передбачене статтею 46 ГПК України право на зменшення розміру позовних вимог позивач може реалізувати тільки до закінчення підготовчого засідання, суд висновує про відсутність процесуальних підстав для оцінки усного прохання представниці позивача про стягнення з відповідача загалом 2 261 238,36 гривень як заяви про зменшення позовних вимог.
У судове засідання 03.03.2026, як і у всі попередні судові засідання, представник відповідача не з`явився.
До того ж відповідач, окрім поданої ним заяви про зменшення позвоних вимог, наданим йому статтею 165 Господарського процесуального кодексу України правом у встановлений судом строк не скористався та відзив на позовну заяву не подав.
У розрізі зазначеного та можливості відповідача реалізувати свої процесуальні права судом враховано, що ухвалу про відкриття провадження у зазначеній справі відповідачем отримано за офіційно зареєстрованими згідно даних ЄДР місцезнаходженням та електронною поштою.
Водночас під час підготовчого провадження через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду цієї справи, відтак – клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутності представника, про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті.
З огляду вказаного суд дійшов висновку, що відповідач мав можливість бути обізнаними із відповідним судовим провадженням та подати заяви та/або письмові пояснення стосовно власної позиції по суті спору.
Господарський суд Київської області ухвалою від 03.03.2026 у справі №911/2081/25 провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Південий торговельний альянс" (ідентифікаційний код 42238260) до Приватного підприємства “Автомагістраль” (ідентифікаційний код 31481658) в частині вимоги про стягнення 50 000,00 грн основного боргу закрив.
У судовому засіданні 03.03.2026 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів, по завершенні яких перейшов до стадії ухвалення судового рішення та проголосив вступну і резолютивну частини рішення, яким
УСТАНОВИВ:

30.01.2023 між ТОВ "ТВП "Південий торговельний альянс" як постачальником та ПП “Автомагістраль” як покупцем укладено договір поставки №30012023 (далі – договір поставки), до якого надалі 01.08.2024 та 22.10.2024 сторонами укладено додаткові угоди №№1, 2. Копії вказаних договору та додаткових угод до нього наявні в матеріалах справи.
Відповідно до пунктів 1.1., 2.1., 2.2. та 4.5. та 7.1. договору сторони погодили, зокрема, таке:
- в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник зобов`язується пердати у власність покупцю товар – сіль технічна кам`яна для промислового перероблення з протизлежувальною добавкою (перщого ґатунку, помел №3), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплачувати його вартість;
- ціна за одиницю товару та загальна вартість товару, що постачається, зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору;
- покупець здійснює оплату за товар протягом 14 календарних днів з моменту фактичного відвантаження товару на підставі виставленого рахунку та видатвоких накладних;
- за несвоєчасну оплату товару за даним договором покупець сплачує постчальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу;
- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2025, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Мотивуючи своє звернення до суду з позовом у цій справі та, відповідно, покликаючись на вказані вище договірні положення, ТОВ "ТВП "Південий торговельний альянс" зауважило, що власні договірні обов`язки виконало належним чином, поставивши на користь ПП “Автомагістраль” згідно видаткових накладних товар на загальну суму 14 642 700,00 грн, з яких відповідачем оплачено тільки 12 693 180,20 грн, внаслідок чого сформувалось 1 949 519,80 грн боргу.
На підтвердження обставин передання у власність відповідача товару загальною 14 642 700,00 грн позивач надав копії видаткових накладних (далі – видаткові накладні/ВН), зокрема: підписаних сторонами за період з січня 2023 року по 29.12.2024 включно ВН загалом на суму 12 457 248,00 грн (далі – попередній період), а також підписаних сторонами ВН:
- №343 від 30.12.2024 на суму 518 568,00 грн (розрахунковий документ: рахунок-фактура №247 від 30.12.2024); 
- №4 від 08.01.2025 на суму 684 182,00 грн (розрахунковий документ: рахунок-фактура №3 від 08.01.2025);
- №6 від 09.01.2025 на суму 84 966,00 грн (розрахунковий документ: рахунок-фактура №5 від 09.01.2025);
- №7 від 09.01.2025 на суму 435 200,00 грн (розрахунковий документ: рахунок-фактура №6 від 09.01.2025);
- №13 від 24.01.2025 на суму 360 536,00 грн (розрахунковий документ: рахунок-фактура №12 від 24.01.2025);
- №48 від 11.04.2025 на суму 102 000,00 грн (розрахунковий документ: рахунок-фактура №38 від 11.04.2025).
Обставини ж проведення відповідачем часткових платежів загалом на суму 12 693 180,20 грн позивач підтвердив доданими до позову копіями платіжних інструкцій, у тому числі:
- від 18.04.2025 на суму 102 000,00 грн згідно рахунка-фактури №38 від 17.04.2025;
- від 02.06.2025 на суму 150 000,00 грн згідно рахунка №245 від 29.12.2024;
- від 13.06.2025 на суму 100 000,00 грн згідно рахунка №245 від 29.12.2024.
Так, за доводами позивача, розмір здійснених відповідачем платежів підтверджується Карткою рахунку 361 за період з 01.01.2023 по 20.06.2025, а також підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2025 по 23.03.2025. Копії вказаних документів позивачем додано до матеріалів цієї справи.
До позовної заяви також додано копії вказаних у ВН №№343, 4, 6, 7, 13 рахунків-фактур, таблицю здійснених поставок, щодо яких є заборгованість на дату подачі позовної заяви (далі – таблиця) та рохрахунок штрафних санкцій станом на 25.06.2025 (далі – розрахунок).
Ураховуючи наведені у таблиці відомості та надані представницею позивача під час розгляду цієї справи по суті пояснення, сплачені відповідачем кошти зараховувались відповідно до вказаних у платіжних інструкціях рахунків на погашення заборгованості за попередній період, тоді як:
- сплачені відповідачем 18.04.2025 кошти у сумі 102 000,00 грн зараховано в рахунок оплати товару за ВН №48 від 11.04.2025 на суму 102 000,00 грн;
- сплачені відповідачем 02.06.2025 кошти зараховано в рахунок повного погашення боргу за попередній період та залишок коштів у сумі 33 932,20 грн зараховано в рахунок часткового погашення боргу за ВН №343 від 30.12.2024
- сплачені відповідачем 13.06.2025 кошти зараховано в рахунок часткового погашення боргу за ВН №343 від 30.12.2024.
Покликаючись на вказані обставини, позивач зазначив, що станом на момент звернення з позовом до суду у ПП “Автомагістраль” сформувалась заборгованість загалом у сумі 1 949 519,80 грн за такими видатковими накладними:
- 384 635,80 грн згідно з ВН №343 від 31.12.2024;
- 684 182,00 грн згідно з ВН №4 від 08.01.2025;
- 84 966,00 грн згідно з ВН №6 від 09.01.2025;
- 435 200,00 грн згідно з ВН №7 від 09.01.2025;
- 360 536,00 грн згідно з ВН №13 від 24.01.2025 (далі також – неоплачені накладні).
У зв`язку з такими обставинами позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з ПП “Автомагістраль” 1 949 519,80 грн боргу, а також 97 490,41 грн інфляційного збільшення та 264 228,15 грн пені, нарахованих відповідно до вказаного вище розрахунку:
з 14.01.2025 по 02.06.2025 на 518 568,00 грн боргу за ВН №343 від 30.12.2024;
з 03.06.2025 по 13.06.2025 на 484 635,80 грн боргу за ВН №343 від 30.12.2024;
з 14.06.2025 по 25.06.2025 на 384 365,00 грн боргу за ВН №343 від 30.12.2024;
з 23.01.2025 по 25.06.2025 на 684 182,00 грн боргу за ВН №4 від 08.01.2025;
з 24.01.2025 по 24.06.2025 на 84 966,00 грн боргу за ВН №6 від 09.01.2025;
з 24.01.2025 по 25.06.2025 на 435 200,00 грн боргу за ВН №7 від 09.01.2025;
з 08.02.2025 по 25.06.2025 на 360 536,00 грн боргу за ВН №13 від 24.01.2025.
Своєю чергою ПП “Автомагістраль” не заперечило викладені позивачем обставини і заявлені відповідно вимоги та, покликаючись на частину 3 статті 551 ЦК України, подало заяву про зменшення розміру штрафних санкцій.
Мотивуючи означену заяву, ПП «Автомагістраль» зауважило, що його головний офіс знаходиться за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Синяк, вул. Київській 68, відтак вказана територія та значна частина виробничих приміщень з 25.02.2022 по 03.04.2022 перебували під окупацією російської федерації, де відбувалися бойові дії, у зв`язку з чим:
- виникли об`єктивні реальні загрози життю та здоров`ю працівників, було пошкоджено приміщення офісу та викрадено і пошкоджено значну кількість транспортних засобів (27 шт.);
- викрадено чи знищено всю офісну оргтехніку, документи, тощо, а також повністю знищено сервер, значну кількість допоміжного обладнання та різноманітного устаткування, чим заподіяно надзначних матеріальних збитків, розмір яких перевищив 50 млн грн.;
- підприємство опинилося у вкрай скрутному фінансовому становищі та ще тривалий час вживало заходів щодо відновлення діяльності.
До того ж, за доводами відповідача, з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України до лав ЗСУ було мобілізовано 170 працівників, яким ПП «Автомагістраль» продовжувало сплачувати заробітну плату до внесення відповідних змін до законодавства.
Крім того відповідач зазначив, що наразі на розгляді господарських судів різних інстанцій перебувають справи за позовами ПП «Автомагістраль» до замовників робіт, зокрема, Служби відновлення та розвитку інфраструктури та Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації на загальну суму понад 30 млн грн, проте судові процеси не є швидкими.
У розрізі вказаного відповідач зауважив, що за власні обігові та частково кредитні кошти раніше виконав роботи і надав послуги державним підприємствам у загальній сумі 324 538 511,70 гривень, які на сьогодні упродовж чинності воєнного стану у державі свідомо не приймаються керівництвом Служб автомобільних доріг у Житомирській і Київській областях, що унеможливлює швидке відновлення знищеної та пошкодженої матеріально-технічної бази підприємства та здійснення своєчасного розрахунку з контрагентами.
До відповідної заяви відповідачем додано копії:
- адресованого відповідачу листа ГУ Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 13.11.2023 та доданих до цього листа витягів з ЄРДР кримінальних проваджень;
- адресованого міністроів інфраструктури України листа відповідача №272 від 28.04.2022;
- складених 14.04.2022 протоколів допиту свідка та огляду місця події.
Отже, за доводами відповідача, саме внаслідок ведення бойових дій у Бучанському районі Київської області та інших обставин непереборної сили, у тому числі й існування надзначної заборгованості з бюджету держави за вже давно виконані роботи та надані послуги, підприємство так і не змогло повноцінно відновити власну діяльність.
Як зазначив відповідач, попри вказане на даний час неоплаченими залишилися лише 5 із 23 накладних за укладеним з позивачем договором (1 949 519,80 грн із 14 642 700,00 грн), тобто умови щодо оплати виконано відповідачем вже майже на 90%, тоді як позивач не надав доказів завдання йому збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідного грошового зобов`язання.
Ураховуючи викладене, відповідач просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки (пені) на 99%.
Не погодившись із вказаними аргументами та поданою відповідачем заявою, позивач зазначив, що на момент укладення договору сторони вже вели господарьску діяльність в умовах воєнного стану та прийняли на себе зобов`язання по повному і своєчасному виконанню зобов`язань.
Водночас, за доводами позивача, останній на час початку повномасштабної агресії росії та ведення воєнного стану вів господарську діяльність та мав своє місцезнаходження на території Донецької області, яка є окупованою і на сьогоднішній день, та також втратив багато майна та поніс збитки.
За доводами позивача штрафні санкції по накладним, заборгованість по яким закрита з порушенням строку платежу, не нараховано та не заявлено вимог щодо їх стягнення, тоді як штрафні санкції нараховано тільки за накладними, по яким є заборгованість на дату звернення до суду.
Поряд з тим позивач звернув увагу на те, що відповідно до відкритих даних з сайту Єдиного веб-порталу використання публічних коштів (https://spending.gov.ua/new/transactions) відповідачу постійно надходять грошові кошти з Державного казначейства України за виконані ним послуги, в тому числі за експлуатаційне утримання вулиць та доріг комунальної власності.
До заперечень позивач надав скриншоти про деталі трансакцій за березень 2025 року із інтернет-сторінки «Spending».
Аналізуючи зміст трансакцій, позивач зазначив, що відповідач мав фінансову можливість закрити заборгованість за поставлений товар перед позивачем, як і має таку можливість і на сьогоднішній день, в тому числі сплатити штрафні санкції.
Покликаючись на вказане та відсутність виняткових обставин і підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, позивач просить відмовити у клопотанні відповідача про зменшення штрафних санкцій.
До початку розгляду цієї справи по суті позивачем повідомлено суд про сплату відповідачем 50 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості за договором поставки №30012023 від 30.01.2023.
На підтвердження вказаних обставин представницею позивача у судовому засіданні 27.01.2026 надано суду копію платіжної інструкції від 28.11.2025 на суму 50 000,00 грн та пояснено, що вказані кошти сплачено без посилання на рахунок-фактуру, а тому їх зараховано в рахунок погашення заборгованості хронологічно.
Стосовно ж обставин понесення позивачем збитків у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання, представниця позивача у судовому засіданні повідомила про неможливість подання доказів на підтвердження вказаного та зауважила на тому, що:
- грошові зобов`язання прострочено відповідачем з початку 2025 року;
- кошти, які не сплачує відповідач, обезцінюються та позивач не може закуповувати товари для ведення власної господарської діяльності.
З огляду на вказане вище, оскільки при зверненні до суду із відповідним позовом ТОВ "ТВП "Південий торговельний альянс" заявлено до стягнення з відповідача, зокрема, 1 949 519,80 грн боргу, тоді як судом згідно ухвали від 03.03.2026 закрито провадження у цій справі в частині вимоги позивача про стягнення 50 000,00 грн боргу у зв`язку з оплатою відповідачем вказаної суми після відкриття провадження, розгляд справи надалі здійснювався судом в частині решти заявлених позивачем до стягнення з ПП «Автомагістраль» 1 899 519,80 грн основного боргу, 97 490, 41 грн інфляційного збільшення та 264 228, 15 грн пені.
З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представника позивача, суд дійшов таких висновків.
Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Приписами ст. ст. 627, 655, 692 Цивільного кодексу України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
З огляду наведених норм права суд дійшов висновку, що укладення сторонами договору поставки без будь-яких зауважень щодо вказаних у ньому положень та, надалі, підписання видаткових накладних без будь-яких заперечень щодо кількості та вартості поставленого за ними товару породжує для ПП “Автомагістраль” грошовий обов`язок по сплаті на рахунок ТОВ "ТВП "Південий торговельний альянс" вартості такого товару у визначений договором строк, зокрема:
- 518 568,00 грн згідно з ВН №343 від 30.12.2024 у строк до 13.01.2025 включно;
- 684 182,00 грн згідно з ВН №4 від 08.01.2025 у строк до 22.01.2025 включно;
- 84 966,00 грн згідно з ВН №6 від 09.01.2025 у строк до 23.01.2025 включно;
- 435 200,00 грн згідно з ВН №7 від 09.01.2025 у строк до 23.01.2025 включно;
- 360 536,00 грн згідно з ВН №13 від 24.01.2025 у строк до 07.02.2025 включно.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Під час розгляду цієї справи відповідач не заперечив і не спростував того, що із загальної суми отриманого ним товару - 14 642 700,00 грн, згідно з наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями сплачено всього 12 743 180,20 грн, у тому числі:
- 150 000,00 грн відповідно до платіжної інструкції від 02.06.2025, які зараховано в рахунок погашення заборгованості за попередній період та в рахунок часткового погашення боргу за ВН №343 від 30.12.2024 у сумі 33 932,20 грн;
- 100 000,00 грн відповідно до платіжної інструкції від 13.06.2025, які зараховано в рахунок часткового погашення боргу за ВН №343 від 30.12.2024;
- 50 000,00 грн відповідно до платіжної інструкції від 28.11.2025, які зараховано в рахунок часткового погашення боргу за ВН №343 від 30.12.2024.
Відтак позивач та відповідач визнали і те, що внаслідок відповідно проведених оплат та їх хронологічного зарахування в рахунок найдавнішої заборговонасті, загальна сума боргу станом на момент ухвалення рішення у цій справі склала 1 899 519,80 грн, у тому числі:
- 334 635,80 грн згідно з ВН №343 від 30.12.2024;
- 684 182,00 грн згідно з ВН №4 від 08.01.2025;
- 84 966,00 грн згідно з ВН №6 від 09.01.2025;
- 435 200,00 грн згідно з ВН №7 від 09.01.2025;
- 360 536,00 грн згідно з ВН №13 від 24.01.2025.
У розрізі вказаного судом перевірено та оцінено як правильне зарахування коштів згідно з останніми трьома платежами хронологічно в рахунок найдавнішої заборгованості, оскільки платежі від 02.06.2025 та 13.06.2025 проведено відповідно до рахунка №245 від 29.12.2024, який відповідає оплаченій на той момент видаткій накладній за попередній період, а платіж від 28.11.2025 проведено без призначення щодо конкретно визначеного рахунка та/або накладної.
Однак станом на момент ухвалення рішення у зазначеній справі суду не надано жодних інших, належних доказів на підтвердження оплати відповідачем решти вартості товару у загальній сумі 1 899 519,80 грн.
За таких обставин, оскільки відповідач взяті на себе грошові зобов`язання не виконав, вартість отриманого за договором товару у повному обсязі не сплатив, а розмір відповідно заявлених до стягнення коштів відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично правильним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1 899 519,80 грн основного боргу підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованих сум інфляційного збільшення та пені слід зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Приписами ст. ст. 599, 625 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписами частин першої та третьої статті 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Ураховуючи наведене та порушення відповідачем грошового обов`язку за кожною з неоплачених накладних, а також обставини проведення відповідачем 02.06.2025 та 13.06.2025 часткових платежів, суд висновує, що позивачем в порушення вказаних норм закону включено до періодів обрахунку інфляційних втрат та пені за ВН №343 від 30.12.2024 дні проведення означених платежів, тобто дні, коли відповідач не вважався таким, що прострочив зобов`язання.
Підсумовуючи все зазначене вище, суд здійснював обрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та пені в межах визначених позивачем періодів:
з 14.01.2025 по 01.06.2025 на 518 568,00 грн боргу за ВН №343 від 30.12.2024;
з 02.06.2025 по 12.06.2025 на 484 635,80 грн боргу за ВН №343 від 30.12.2024;
з 13.06.2025 по 25.06.2025 на 384 365,00 грн боргу за ВН №343 від 30.12.2024;
з 23.01.2025 по 25.06.2025 на 684 182,00 грн боргу за ВН №4 від 08.01.2025;
з 24.01.2025 по 24.06.2025 на 84 966,00 грн боргу за ВН №6 від 09.01.2025;
з 24.01.2025 по 25.06.2025 на 435 200,00 грн боргу за ВН №7 від 09.01.2025;
з 08.02.2025 по 25.06.2025 на 360 536,00 грн боргу за ВН №13 від 24.01.2025.
З огляду на вказане, оскільки:
- розмір заявлених до стягнення сум інфляційного втрат, обрахований судом за правильно визначені періоди, є арифметично правильним, суд висновує про обгрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача 97 490, 41 грн інфляційного збільшення;
- арифметично правильний розмір пені, обрахований судом за правильно визначені періоди, складає 264 114, 17 грн, суд висновує, що вимога позивача про стягнення з відповідача 264 228, 15 грн пені є частково обгрунтовоною у сумі 264 114, 17 грн.
Стосовно ж заяви відповідача про зменшення розміру неустойки (пені) слід зазначити таке.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Так, при застосуванні вказаної норми права судом приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку, відтак вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
Встановлення таких обставин вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує на підставі аналізу конкретної ситуації та сукупності обставин, які муть бути з`ясовані та встановлені тільки на підставі наданих відповідачем доказів.
Однак відповідач не довів жодними належними та достовірними доказами існування виняткових обставин, за наявності яких можливе зменшення обґрунтовано заявлених до стягнення 264 114, 17 грн.
Посилання ж відповідача на складне фінансове/економічне становище підприємства судом відхиляються як доказово неспроможні та такі, що не свідчать про винятковість випадку прострочення грошового зобов`язання у вказаному спорі.
Не свідчать про винятковість випадку прострочення грошового зобов`язання у вказаному спорі також і обставини наявності у відповідача дебіторської заборгованості державних установ.
Зокрема судом враховано, що відповідачем не вказано та доказово не підтверджено, що він вживав усіх залжених від нього заходів з метою усунення порушення своїх зобов`язань перед позивачем, зокрема шляхом повідомлення у досудовому порядку позивача про наявність певних утруднень у сплаті боргу та/або стосовно узгодження можливості розстрочення в оплаті боргу.
Також судом враховано, що відповідач, здійснюючи господарську діяльність, однією зі складових якої є укладення господарських договорів, має передбачити пов`язані із цим ризики, в тому числі можливість несвоєчасного виконання зобов`язань та наступне понесення витрат вигляді сплати неустойки.
Звідси суд висновує, що обставини введення воєнного стану в Україні, як і певні, спричинені військовою агресією події, які настали до укладення між сторонами договору, не свідчать про винятковість випадку прострочення грошового зобов`язання, що за обставин цієї справи настало у 2025 році.
Суд наголошує, що:
- сторони знаходиться у рівних умовах ведення господарської діяльності (бізнесу) та несуть тягар наслідків такої діяльності, ураховуючи загальні для всіх суб`єктів економічну ситуацію в Україні та введення воєнного стану;
- вказане рішення не позбавляє права відповідача клопотати про розстрочення цього рішення із наведенням передбачених статтею 331 ГПК України підстав та їх доказовим підтвердженням.
Обставини ж понесення позивачем збитків від простроченого зобов`язання у спірній ситуації не мають кваліфікуючого значення, оскільки конструкція ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає також необхідність наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тобто у випадку відсутності обґрунтованих і доказово підтверджених істотних та виняткових обставин прострочення грошового зобов`язання, недоведеність позивачем понесення збитків внаслідок прострочення не є підставою для зменшення сум неустойки.
Підсумовуючи усе вказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені, у зв`язку з чим відповідна заява відповідача задоволенню не підлягає.
Питання ж зменшення сум інфляційних втрат дослідженню не підлягає, оскільки такі нарахування є акцесорним, тобто входять до складу грошового зобов`язання і не є штрафними санкціями.
Ухвалюючи рішення у цій справі щодо обгрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача сум пені та інфляційних втрат у відповідно обрахованих арифметично правильних сумах, судом також враховано, що відповідачем доказово не підтверджено та не доведено, що обставини повномасштабної збройної агресії РФ проти України та введення воєнного стану мали непереборний характер для відповідача саме при виконанні ним грошового зобов`язання з оплати вартості отриманого за договором товару.
За таких обставин суд висновує про часткове задоволення вимог позивача та ухвалює стягнути з відповідача арифметично обґрунтовані:
- 97 490, 41 грн інфляційного збільшення;
- 264 114, 17 грн пені.
Щодо судових витрат позивача по сплаті судового збору слід зазначити таке.
Приписами статті 4 Закону України “Про судовий збір” встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
З огляду наведених вище норм закону та встановлених статтею 4 Закону України “Про судовий збір” ставок судового збору слідує, що за подання у 2025 році до господарського суду судовий збір справляється, зокрема, з позовної заяви майнового характеру, згідно підпункту 1 пункту 2 частини другої вказаної статті - у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 3 028,00 гривень, і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 059 800,00 грн.
Оскільки позов подано в електронній формі через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», розмір судового збору визначено від суми позовних вимог про стягнення 2 261 238,36 гривень (1 899 519,80 грн основного боргу, 97 490,41 грн інфляційного збільшення та 264228,15 грн пені) та зменшено на коефіцієнт 0,8, що відповідно склало 27 134,86 грн.
Відповідно до статті 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору у сумі 27 134,86 грн покладаються судом на обох сторін пропорційно сумі задоволених позовних вимог.
Водночас, оскільки при зверненні до суду із позовом у цій справі позивач сплатив 34 668,58 грн судового збору, ураховуючи закриття провадження у цій справі в частині 50 000,00 грн основного боргу, суд звертає увагу на приписи пп. 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір”, згідно яких сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема:
- внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;
- закриття (припинення) провадження у справі.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного підприємства “Автомагістраль” (07351, Київська обл., Бучанський р-н, село Синяк, вул. Київська, будинок 68, ідентифікаційний код 31481658) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Південий торговельний альянс" (04080, місто Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 2А, офіс 207, ідентифікаційний код 42238260):
- 1 899 519 (один мільйон вісімсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн 80 коп. основного боргу;
- 97 490 (дев`яносто сім тисяч чотириста дев`яносто) грн 41 коп. інфляційного збільшення;
- 264 114 (двісті шістдесят чотири тисячі сто чотирнадцять) грн 17 коп. пені;
- 27 133 (двадцять сім тисяч сто тридцять три) грн 49 коп. судового збору.
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку – до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.03.2026.

Суддя   В.А. Ярема