ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/16339/25
Провадження № 22-ц/820/863/26

Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.,
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 688/5593/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Іваницьким Андрієм Мироновичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2026 року, в складі судді Палінчака О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в :
У червні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000 грн щомісячно до закінчення навчання.
В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 28.08.2005 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, у період якого у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
14 грудня 2016 року рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач сплачував аліменти на утримання сина до жовтня 2024 року, тобто до його повноліття.
На даний час ОСОБА_3 вже повнолітній, з 2022 року навчається у відокремленому структурному підрозділі Хмельницького політехнічного фахового коледжу Національного університету «Львівська політехніка», у зв`язку з чим не має змоги сам себе забезпечувати. Позивачка вказувала, що не може самостійно в повній мірі матеріально забезпечувати сина, який потребує коштів на утримання, а відповідач у добровільному порядку відмовляється таку допомогу надавати, тому просила задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2026 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з 06 червня 2025 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, аніж до досягнення ним 23 років, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 484, 48 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2026 року, задоволено заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Іваницького А.М., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 
ОСОБА_1 та його представник - адвокат Іваницький А.М. подав апеляційну скаргу.
Представник апелянта зазначає, що позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається. Водночас, в додатках до позовної заяви міститься довідка КП Хмельницької міської ради Управляюча муніципальна компанія «ПІВДЕННО-ЗАХІДНА» від 26.02.2025 року №113, згідно якої вбачається, що позивач проживає у АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки ВСП «Хмельницький політехнічний фаховий коледж Національного університету «Львівська Політехніка» №1/94 від 01.10.2025 року позивач здійснювала оплати за гуртожиток, а відтак з огляду на надані докази є очевидним, що вона не проживає разом із повнолітнім сином, доказів того, що позивачка проживає разом із їхнім сином матеріали справи не містять. Тому, у позивачки не було права на звернення до суду із вказаним позовом, оскільки це суперечить ч 3 ст 199 СК України. З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавець наділив правом на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів того із батьків, хто проживає з повнолітньою дитиною або ж саму дитину, яка продовжує навчання. 
Крім того, відповідач, як в заяві про перегляд заочного рішення так і у відзиві зазначав, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є пенсіонером, що відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вважається непрацездатним громадянином, що відповідно покладає на Відповідача обов`язок щодо її утримання на підставі частини 1 статті 202 СК України. Крім того, додано довідку клініко-консультативної поліклініки КНП «Летичівська багатопрофільна лікарня» Хмельницького району, Хмельницької області від 02.10.2025 року №84, згідно якої вбачається, що ОСОБА_4 встановлено діагноз: стійкі наслідки перенесеного ГПМК 2022 році по ішемічному типу в лівій середній мозковій артерії з помірним спастичним геміпарезом з вестибуло-атактичним синдромом з порушенням ходи з помірними когнітивними порушеннями. Також, в матеріалах справи є довідка Летичівської селищної ради Хмельницької області від 22.05.2025 року № 500, згідно якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком відповідача, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , відтак інших осіб, які можуть утримувати непрацездатну матір відповідача немає. Вказана обставина мала бути врахована під час визначення розміру аліментів. Крім того, при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно довідки ВСП Хмельницький політехнічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» від 01.10.2025 року №1/94 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно навчається у вказаному навчальному закладі, форма навчання денна, з 27.12.2024 року на безоплатній основі. Оплата за навчання і гуртожиток проводила ОСОБА_2 . Згідно витягу із наказу «Про рух студентів» від 27.12.2024 року №3555 висновується, що ОСОБА_3 , студенту ІІІ курсу денної форми навчання, спеціальність «Комп`ютерна інженерія», група КІ-223, з 01.01.2025 року змінено джерело фінансування навчання на навчання за кошти державного бюджету. 
Тому, представник апелянта просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.01.2026 року змінити в частині розміру аліментів та встановити їх в розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з 06 червня 2025 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, аніж до досягнення ним 23 років.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є батьками повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Син сторін ОСОБА_8 досяг повноліття, але з 01.09.2022 року є студентом денного відділення Відокремленого структурного підрозділу Хмельницький політехнічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка». Передбачений термін закінчення навчання 30.06.2026 року, навчається у вказаному навчальному закладі на денній формі навчання.
До 27.12.2024 року навчався на платній формі навчання за контрактом, з 01.01.2025 року змінено джерело фінансування навчання на навчання за кошти державного бюджету.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_6 зазначала, що в зв`язку з навчанням сина, який є студентом Відокремленого структурного підрозділу Хмельницький політехнічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка», вона потребує матеріальної допомоги, так як самостійно оплачує витрати на навчання, а саме кошти за проживання в гуртожитку, навчання, одяг, харчування, підручники, канцелярські товари тощо. 
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що син сторін ОСОБА_8 , досяг повноліття, є студентом денного відділення Відокремленого структурного підрозділу Хмельницький політехнічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка», в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на оплату витрати на навчання, а саме кошти на одяг, харчування, підручники, канцелярські товари тощо, також оплату проживання в гуртожитку. 
Вказані витрати несе лише позивачка, хоча відповідач є працездатною особою, може і зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися.
Докази неспроможності відповідача надавати сину таку допомоги суду надані не були, хоча доведення обставини неможливості надавати допомогу повнолітній дитині, яка навчається, покладається в силу вимог ст. 81 ЦПК України та принципу змагальності цивільного процесу саме на відповідача.
Доводи апеляційної скарги, що на утримання відповідача знаходиться непрацездатна внаслідок віку та стану здоров`я мати, через що він не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, визначеному в рішенні суду, слід відхилити.
Так апелянтом не доведено, що мати перебуває на його утриманні і в неї відсутні інші джерела доходу, в тому числі у вигляді пенсії, а також, що його мати потребує постійного стороннього догляду чи є інвалідом, який потребує постійного догляду і піклування.
Не приймає до уваги суд доводи апелянта, що позивач не є належним позивачем у справі, так як дитина проживає окремо від матері в гуртожитку. 
Проживання в гуртожитку має тимчасовий характер на час навчання, а фактично дитина проживає з матір`ю, оскільки інших даних про місце реєстрації дитини відповідачем не надано. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, врахував всі обставини справи, в тому числі наявність у відповідача пенсійного віку матері та стан її здоров`я, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Іваницьким Андрієм Мироновичем, залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 25 березня 2026 року.

Судді А.М. Костенко
Р.С. Гринчук Л.М. Грох