ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року	Львів	Справа № 604/701/25 пров. № А/857/42725/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Затолочного В.С., Іщук Л.П., 
секретаря судового засідання Михайлівської Р.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2025 року (головуючий суддя Холява О.І., м. Тернопіль) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, – 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ЕНА №5001559 від 17.06.2025 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено повністю.
Скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5001559 від 17 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень, провадження у справі – закрито.
Стягнуто в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із адміністративним позовом в суд, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що з висновками суду не погоджується, оскільки як прослідковується із долученого до справи відеозапису Нагрудна камера 1 (запис з 38 сек. по 55 сек.) водійка ОСОБА_1 повідомляє, що причиною перетину нею суцільної лінії дорожньої розмітки був той факт, що автомобіль попереду неї здійснив різке гальмування та нею відповідно здійснено обгін такого автомобіля.
На вказане поліцейським зазначено, що за умови належного дотримання дистанції не було б необхідності здійснювати обгін.
Отже факт здійснення обгону позивачкою не заперечується, лише зазначається що такий обгін був зумовлений обставинами.
Стосовно висновку суду, що позивачкою здійснено перестроювання згідно дійсної розмітки, то з наданих відеозаписів наприклад запису Нагрудна камера 2 (запис з 3 хв. по 3 хв. 15 сек. ) чітко прослідковується що на проїжджій частині знаходиться одна полоса для руху та перелаштовуватись водій не має можливості. Отже такі висновки суду є упередженими та безпідставними.
Вважаємо рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права і всупереч об`єктивним обставинам справи.
Так, 17.06.2025 року поліцейським СРПП ВП № 5 (с.м.т. Підволочиськ) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Скорейком Д.Д винесено постанову серії ЕНА №5001559 від 17.06.2024 року за ч.І ст. 122 КУпАП і накладено штраф в розмірі 340,00 грн. на позивачку котра керуючи транспортним засобом Nissan Rogue НОМЕР_1 перетнула суцільну лінію дорожньої розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків чим порушила п 34 ГІДР та ч. 1 ст. 122 КУ пАП.
Відповідно до п. 34 ГІДР (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2+1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4,18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.
Згідно норм ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, попадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а гак само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Безпідставними є твердження позивачки зазначені в позовній заяві, що поліцейський не ознайомив її з правами особи яка притягується до відповідальності. Вказане спростовується бланком постанови з якого прослідковується власноручна відмітка позивачки в п. 8 про ознайомлення її з правами, а також відеозаписом спілкування поліцейського з позивачкою.
В тексті позовної заяви міститься значна кількість фактів, які не підтверджені жодними доказами та являються голослівними.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивачка дійсно допустила порушення п.п. 34 ПДР та норм ч.1 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувану постанову винесено поліцейським у межах повноважень, відповідно до об`єктивних обставин справи, тому позов до задоволення не підлягає.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії ЕНА №5001559 від 17.06.2025 року, винесеною інспектором відділення поліції №5 (смт. Підволочиськ) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Скорейко Д.Д., ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що 17 червня 2025 року о 17.01 год. на дорозі М30 192, керуючи транспортним засобом, перетнула суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушила п.34 Правил дорожнього руху України – порушення вимог розмітки проїзної частини доріг.
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до п.1.1 ПДР України - ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідальність за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, настає, зокрема, за порушення вимог розмітко проїзної частини доріг.
Пунктом 8.1 ПДР України передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно п.8.5.1 ПДР України, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Підпунктом 8.5.1 пункту 8.1 ПДР встановлено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Відповідно до пункту 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України, горизонтальна розмітка (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.
Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, судом вірно враховано, що відповідно до положень ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
При цьому колегія суддів зазначає, що з наявних у справі доказів, а саме з відеозаписів обставин та події, які мали місце 17 червня 2025 року, вбачається, що на них зафіксовано лише факт зупинки позивачки та розгляд справи про адміністративне правопорушення, однак відсутній факт фіксації самого правопорушення, як то вважає сторона відповідача – перетин вузької суцільної лінії, а крім того даний відеозапис не спростовує тверджень позивачки, що вона здійснювала обґїзд перешкоди, та не підтверджує.
Відповідно до вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Оскілки матеріали справи не містять жодних доказів правомірності оскаржуваної постанови та не спростовують тверджень позивачки, що у свою чергу свідчить про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за яке її було піддано адміністративному стягненню, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області є підставним та підлягає задоволенню.
З урахуванням вказаного, колегія судді вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального прав, тому таке слід залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги – відмовити. 
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області – залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2025 року у справі №604/701/25 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя	 	М.А. Пліш 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Л. П. Іщук