Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/6322/25
Провадження №: 2/332/908/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Блажко У.В. за участі секретаря судового засідання Дубачової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 26.11.2025 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, та на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення їх спільним сином ОСОБА_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що дитина проживає разом з нею. З травня 2025 року спільне життя з відповідачем припинено, оскільки він з власної ініціативи залишив сім`ю та переїхав до міста Харкова. В інтересах дитини між сторонами досягнута усна домовленість, за якою відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, що становило приблизно 21 000гривень, а також бере участь у покритті додаткових витрат — на придбання взуття, одягу та забезпечення медичного обслуговування дитини. Домовленість щодо добровільної сплати аліментів виконувалася відповідачем належним чином протягом тривалого часу – до листопада 2025 року, що підтверджується копіями квитанцій про щомісячне перерахування грошових коштів на банківську картку позивача. Протягом цього періоду відповідач сумлінно та вчасно здійснював утримання дитини, що свідчить про його реальну можливість та спроможність забезпечувати стабільні виплати. Позивач ніколи не перешкоджала спілкуванню відповідача та його близьких родичів із сином. Дозволяла зустрічатись із дитиною та спілкуватись за телефоном. З листопада 2025 року стосунки між сторонами погіршилися: виникли значні розбіжності в інтересах і поглядах на сімейне життя, відповідач припинив спілкування як зі мною, так і з дитиною, а також порушив досягнуті домовленості по забезпеченню потреб дитини. Останній переказ коштів відповідач здійснив із затримкою декілька днів — 14.11.2025 року у значно меншому розмірі - 8400 гривень - із зазначенням платежу «аліменти за листопад 2025 року». Водночас, відповідачу достеменно було відомо, що фактичні витрати на забезпечення потреб дитини є значно вищими за суму отриманих коштів. Так, щомісячні документально підтверджені витрати позивача на утримання дитини становлять 20 000 гривень, зокрема: відвідування дошкільного навчального закладу - 8600 гривень, підгузки – 1796 гривень, витрати на харчування - 7065 гривень, витрати на комунальні послуги – 1381 гривні, витрати на придбання медикаментів, одягу, взуття, інших необхідних речей, іграшок – 1000 гривень. На даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує державну допомогу у розмірі 860 гривень, інших доходів не має, що об`єктивно унеможливлює повноцінне працевлаштування і позбавляє її можливості забезпечити всі потреби дитини власними силами. Відповідач є молодою, фізично здоровою особою працездатного віку, не має інших утриманців, проходить військову службу та отримує стабільне грошове забезпечення, позивач вважає, що відповідач зможе сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), а на утримання дружини – у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу). 
Ухвалою судді від 09 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи, задоволено клопотання позивача про витребування від Головного управління ДПС у Запорізькій області відомостей про доходи відповідача, з Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради - відомостей про придбання та продаж відповідачем об`єктів нерухомості за період з 17.02.2023 по дату надання інформації.
Представником позивача адвокатом Ткачем Д.М. 29.02.2026 надані до суду додаткові пояснення, у яких зазначені детальні витрати матері дитини на утримання сина за листопад та грудень 2025 року, щомісячний середній розмір витрат становить 19 420 гривень. Відповідач у добровільному порядку за період з червня по вересень 2025 року сплатив позивачці на утримання сина 91 680 грн. Наявність у відповідача значних грошових заощаджень, кількох об`єктів нерухомого майна свідчить про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання сина та дружини у заявленому нею розмірі. 
На виконання ухвали суду від 09.12.2025 Департаментом адміністративних послуг надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_2 від 29.12.2025 № 458653320 та № 458653586. 
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області (м. Запоріжжя) на виконання ухвали суду 23.01.2026 надана інформація щодо доходів ОСОБА_2 на період з лютого 2023 року по листопад 2025 року. 
Від представника відповідача адвоката Серебрянникова Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі частини доходів є значним, що унеможливіть здійснювати допомогу старшій доньці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчання, та своїй матері, у якої відповідач є єдиним сином. Відповідач визнав позов частково та просив задовольнити його, стягнувши з нього на утримання сина та дружини по 1/8 частини його доходу на кожного. Відповідач вважає, що аліменти у запропонованій ним частині будуть достатніми для забезпечення дружини та сина. 
У відповіді на відзив від 26.01.2026 представник позивача наполягав на стягненні з відповідача аліментів на утримання сина у раніше погодженому сторонами розмірі – 1/3 частини усіх доходів відповідача. З посиланням на норми Сімейного кодексу України представник позивача стверджував, що наявність повнолітньої дитини не враховується при визначенні розміру аліментів на неповнолітню дитину. До того ж, ОСОБА_4 є повнолітньою, навчається безкоштовно, проживає у гуртожитку безкоштовно як член родини військовослужбовця, працює медсестрою у вільний від навчання час і отримує додатковий дохід. Відповідач зазначає, що позови старшої доньки відповідача та матері відповідача про стягнення аліментів на їх утримання носять штучний характер і подані для зменшення частки аліментів на малолітню дитину. 
У запереченнях на відповідь на відзив, що надійшли до суду 03.02.2026, представник відповідача зазначив, що позови дочки та матері відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання мають кожен окремо самостійну правову природу, право звернутися до суду з відповідним позовом передбачено чинним законодавством, тому твердження позивача про штучність позовів є необґрунтованим. У додаткових поясненнях від 25.02.2026 представник відповідача повідомив про здійснення відповідачем переказів у січні та лютому 2026 року на утримання дитини та запевнив суд у готовності відповідача сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі. 
У судовому засіданні 26.02.2026 позивач ОСОБА_1 просила задовольнити позов повністю з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. 
Представник відповідача адвокат Серебрянников Д.В. просив позов задовольнити частково з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. 
У судовому засіданні 26.02.2026 вирішено відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на 03 березня 2026 року. 
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 17.02.2023 уклали шлюб, який зареєстрований Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 41, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 14). 
З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що 13.01.2026 Заводським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення у цивільній справі № 332/6449/25 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яким позовні вимоги були задоволені, шлюб сторін розірваний. Станом на дату розгляду справи рішення суду рішення набрало законної сили. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14.09.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13). 
Як вбачається з акта про місце проживання дитини віл 14.11.2025 та не оспорюється відповідачем, дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю (а.с. 15). 
Відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, що підтверджується довідкою військової частини від 14.12.2025 № 2687/9074, посвідченням офіцера та наказом командира військової частини від 10.05.2025 № 74 (а.с. 159). 
Як вбачається з відповіді на запит від 16.01.2026 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела сум нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору з період з лютого 2023 року по листопад 2025 року, відповідач має стабільний заробіток (а.с. 186-188). 
На підтвердження того факту, що відповідач утримує свою старшу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач надав суду копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , копії платіжних інструкцій про перерахування коштів доньці (а.с. 160-165). Як вбачається з довідки від 03.12.2025 № 5523, ОСОБА_4 є студенткою Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, денної форми навчання (а.с. 160). 
На підтвердження факту утримання непрацездатної матері ОСОБА_6 відповідач надав суду копію свідоцтва про своє народження серії НОМЕР_4 , копію свідоцтва про розірвання шлюбу матері серії НОМЕР_5 , копію довідки про доходи ОСОБА_6 за 2025 рік (а.с. 166). 
З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, у провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання (справа № 332/10/26).
Також у провадженні судді Блажко У.В. перебуває справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері (справа № 332/11/26). 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником частки у розмірі 13/50 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 143-146). 
Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За ч.1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача з 26.11.2025, тобто з дня пред`явлення позову до суду.
Ураховуючи встановлені конкретні обставини справи, що ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_2 , а також те, що батько малолітнього сина є працездатним та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, беручи до уваги наявність у відповідача іншої дитини, непрацездатної матері, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі частки заробітку відповідача, починаючи з 26.11.2026 (дня пред`явлення позову), до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням рівня заробітку відповідача суд вважає, що даний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. 75, 84 СК України.
Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
За положеннями частини першої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Частинами другою, четвертою, шостою 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років , незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Закон встановлює право дружини на утримання з боку чоловіка до досягнення дитиною трьох років.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до правового висновку, відображеного у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року в справі № 712/4702/19, право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.
У постанові Верховного Суду по справі №750/9224/16-ц, провадження №61-16837св18, від 13 червня 2018 року суд звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. 
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Частинами 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, під час судового розгляду справи судом було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають сина. При вирішенні спору суд враховує те, що сторонами не заперечується факт проживання малолітньої дитини з матір`ю (позивачем). 
Суд, установивши вказані обставини, в тому числі і щодо стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявність у нього старшої доньки, непрацездатної матері, дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на її утримання щомісяця необхідно задовольнити частково. 
Суд, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, виходить з загальних принципів, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів, а також принципів справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача, те, що у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати і утримувати себе самостійно. Натомість, відповідач є особою працездатного віку, має можливість надавати допомогу дружині-матері. 
З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини та стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на її утримання як дружини-матері у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною сторін трьох років, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача і захистить права позивача на утримання. 
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Суд в аспекті оцінки аргументів учасників справи враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з відповідною позовною заявою, адже приписами вказаної норми визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, з урахуванням вищенаведених норм суд стягує із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн, від сплати яких позивач була звільнена при пред`явленні позову до суду.
Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 279, 280-284 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 у аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 26.11.2025, і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи стягнення з 26.11.2025, і до досягнення їх спільним сином  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Допустити негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи http://court.gov.ua/fair.

  Учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;
відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Суддя У. В. Блажко