ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 444/4962/24
провадження № 51-4668 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
представника 
потерпілої ОСОБА_6   ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» ОСОБА_8 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12024140000000868, за обвинуваченням 
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовкви Львівської області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року  ОСОБА_9  засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років.
Початок строку відбуття призначеного  ОСОБА_9 покарання ухвалено рахувати з 03 вересня 2024 року.
Цивільні позови ОСОБА_10 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 та ОСОБА_6 до ОСОБА_9 та ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 , та ОСОБА_6 по 500 000 грн кожній.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь: ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 , у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, 288 000 грн та моральна шкода у розмірі 32 000 грн; ОСОБА_6 на відшкодування витрат на поховання 12 899,80 грн та моральна шкода у розмірі 48 000 грн.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо  ОСОБА_9 - без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 03 вересня 2024 року, приблизно о 19 год, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ 508», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Жовква-Кам`янка-Бузька» неподалік с. Малі Передримихи Львівського району Львівської області, на нерегульованому перехресті цієї автодороги із дорогою до с. Малі Передримихи, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), які виразились в тому, що будучи не уважним не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, керуючи технічно-справним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння (1,8 % проміле), рухаючись по головній дорозі та здійснюючи маневр повороту ліворуч на другорядну, не надав дорогу мотоциклу марки «Suzuki Boulevard», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по головній дорозі в зустрічному напрямку, через перехрестя - прямо, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення вказаних транспортних засобів, та усвідомлюючи це  ОСОБА_9 , залишивши свій транспортний засіб, з місця дорожньо-транспортної пригоди втік, при цьому завідомо залишив потерпілого ОСОБА_12 без допомоги, який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, так як мав змогу надати потерпілому допомогу, якого сам поставив в небезпечний для життя стан.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, які знаходяться у причинно- наслідковому зв`язку з його смертю.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» ОСОБА_8  просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 , та ОСОБА_6 до страхової компанії і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що місцевий суд під час вирішення цивільних позовів в частині стягнення зі страхової компанії шкоди, заподіяної життю і здоров`ю потерпілого, не зважив на норми спеціального закону у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо визначення поняття «потерпілий», а суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів належного спростування доводів його апеляційної скарги в цій частині.
Крім того, стверджує, що при ухваленні вказаних рішень в цій частині, суди попередніх інстанцій не врахували страхову суму (ліміт) в розмірі 320 000 грн та безпідставно перевищили її.
У запереченнях на касаційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 вказує на безпідставність доводів касаційної скарги та просить залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор та представник потерпілої ОСОБА_6  - адвокат
ОСОБА_7 просили відмовити у задоволенні касаційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія судів дійшла наступних висновків.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 135 та ч. 3 ст. 286-1 КК України, а також вид та розмір призначеного йому покарання в касаційній скарзі не оспорюються.
Також не оспорюється вирішення судами цивільних позовів в частині стягнення з ОСОБА_9 заподіяної моральної шкоди на користь цивільних позивачів  ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 , та ОСОБА_6 . 
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПКУкраїни передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПКУкраїни, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно положень ч. 2 ст. 419 КПКУкраїни при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Однак суд апеляційної інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду апеляційної скарги представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» ОСОБА_8 .
Колегією суддів встановлено, що внаслідок вчинення  ОСОБА_9  вказаних  кримінальних правопорушень настала смерть  ОСОБА_12 , у зв`язку з чим його малолітнього сина ОСОБА_11 та матір  ОСОБА_6 було визнано потерпілими в цьому кримінальному провадженні.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував ОСОБА_9 під час ДТП, була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон», що підтверджується полісом № ЕР-216979624 (т. 1 а. п. 96), відповідно до змісту якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 320 000 грн, а за шкоду, заподіяну майну, - 160 000 грн.
З метою відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 , та ОСОБА_6 заявили цивільні позови про стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» та  ОСОБА_9 спричиненої моральної та матеріальної шкоди (т. 1 а. п. 74-82, 99-105).
Суд першої інстанції за наслідками розгляду кримінального провадження частково задовольнив цивільні позови і постановив стягнути, крім іншого, з ПрАТ «СК «Еталон» на користь:
- ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 , 32 000 грн відшкодування моральної шкоди та 288 000 грн відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із втратою годувальника;
- ОСОБА_6 48 000 грн моральної шкоди та 12 899,80 грн на відшкодування витрат на поховання.
Таким чином, із арифметичного підрахунку вбачається, що суд стягнув із ПрАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_6 шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_12 , в загальному розмірі 380 899,8 грн. 
Апеляційний суд, погодившись із рішенням місцевого суду, зазначив, що з ПрАТ «СК «Еталон» на користь законного представника ОСОБА_13 та потерпілої
ОСОБА_6 було обґрунтовано стягнуто матеріальну та моральну шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі № ЕР-216979624.
За змістом ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
За приписами ч. 6 вказаної процесуальної норми, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин 1-3 цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.
Протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом (п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України).
Ця шкода, зокрема, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 127 КПК України), якщо його пред`явлено до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 1 ст. 128 цього Кодексу).
Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, встановити учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення (далі Закон № 1961-IV) було визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Отже, враховуючи, що потерпілі - ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 , та ОСОБА_6 пред`явили цивільні позови, зокрема, до страхової компанії, яка за законом несе цивільно-правову відповідальність за заподіяну їм шкоду, судам під час вирішення цивільних позовів необхідно було керуватися, крім вимог кримінального процесуального закону, також положеннями спеціального Закону № 1961-IV у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Потерпілим у значенні Закону № 1961-IV є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок ДТП з використанням транспортного засобу (п. 1.3 ст. 1).
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. п. 9.1, 9.4 ст. 9 Закону № 1961-IV).
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 23.1 Закону № 1961-IV), у разі чого страховик, відповідно до ст. 27 вказаного Закону, відшкодовує:
- шкоду, заподіяну смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку;
- моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами;
- особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Водночас, за приписами ст. 27.5 Закону № 1961-IV загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
З урахуванням наведеного, убачається, що Закончітко визначає, що страхове відшкодування здійснюється у межах страхової суми (ліміту) щодо одного потерпілого. У випадку смерті особи потерпілим є саме померлий, а не його мати чи діти, які лише реалізують право на отримання відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого. Отже, визначення судами ліміту страхового відшкодування на кожного позивача окремо суперечить змісту та меті закону, який передбачає сукупний розмір виплат щодо одного потерпілого - загиблого внаслідок ДТП у разі смерті, потерпілим у розумінні Закону є саме померлий, а не його родичі.
Зазначене узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду викладеною, зокрема, у постановах від 04 липня 2024 року (справа № 519/1079/21, провадження № 51-7055 км23), від 05 березня 2025 року (справа № 214/3305/23, провадження № 51-5458 км24).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, переглянувши вирок суду щодо ОСОБА_9 , усупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином доводів представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» щодо безпідставного неврахування місцевим судом при вирішенні цивільних позовів ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11 , та ОСОБА_6 до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», ліміту відповідальності страховика (межі страхової суми), внаслідок чого передчасно дійшов висновку про законність вироку в цій частині.
З урахуванням викладеного, допущені судом апеляційної інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, з огляду на що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду слід врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам статей 370, 419 КПК України.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.
Враховуючи, що  ОСОБА_9 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжкого злочину, з метою запобігання ризику, передбаченому ст. 177 КПК України, а саме спробам обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає за необхідне обрати йомузапобіжний захід у виді тримання під вартою на строк
60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року щодо ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Обрати обвинуваченому  ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 06 червня 2026 року включно. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3