справа № 367/3589/20 головуючий у суді І інстанції Горбачова Ю.В.
провадження № 22-ц/824/6643/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Сікачовим Сергієм Юрійовичем на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2025 року, про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову,
В С Т А Н О В И В:
у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Карташова А.С. про визнання договору недійсним.
У липні 2025 року позивач ОСОБА_2 подав заяву про скасування заходів забезпечення позову у справі №367/3589/20, а саме:
зняти арешт з земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 3210900000:01:129:0108, накладений ухвалою суду від 17 червня 2020 року з метою забезпечення позову.
В обґрунтування заявлених вимог вказав, що спір вирішений рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2025 року клопотання ОСОБА_2 задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані у справі №367/3589/20, відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2020 року, якою було накладено заборону на відчуження земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 3210900000:01:129:0108.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Сікачов Сергій Юрійович 04 січня 2026 року через систему Електронний Суд подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_1 оскаржив до Верховного Суду рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року. Ухвалою від 13 жовтня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі.
Апелянт вважає, що місцевий суд не встановив та не мотивував у оскаржуваній ухвалі чи відпали ризики, що обумовили застосування забезпечення, чи існує загроза відчуження земельної ділянки чи зберігається необхідність у збереженні предмета спору до завершення касаційного перегляду, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення заяви позивача.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Сікачовим Сергієм Юрійовичем на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2025 року, про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
16 лютого 2026 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому той заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 березня 2026 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Сікачов Сергій Юрійович доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
У судовому засіданні представниця ОСОБА_2 - адвокатка Римаренко Ірина Василівна заперечила проти задоволення апеляційної скарги, з підстав наведених у відзиві.
У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань щодо неможливості розгляду справи без їх участі не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши думку учасників справи, які прибули у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2024 року у справі №367/4233/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, спір між сторонами вирішено, а тому потреба у забезпеченні позову відпала. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з нижченаведених підстав.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті є тимчасові обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Порядок скасування заходів забезпечення позову визначений статтею 158 ЦПК України, відповідно до частин першої, другої якої суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.
Скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування. 
Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування. Отже, заходи забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Суд лише при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2020 року у справі №367/3589/20 задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до його подачі, а саме накладено заборону на відчуження земельної ділянки пл. 0,15 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210900000:01:129:0108, яка належить ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Карташова А.С. про визнання договору недійсним. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:129:0108, площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 13.06.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .. Витребувано від ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з чужого незаконного володіння та повернуто у володіння ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:129:0108, площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, рішення суду першої інстанції набрало законної сили 25 червня 2025 року.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Одними з основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (пункт 3 статті 13 ЦПК України).
Для принципу диспозитивності характерним є визначальний вплив волевиявлення сторін та їх процесуальних ініціатив на результати процесуальної діяльності суду у межах судової справи.
Оскільки суть цього принципу полягає в можливості вільного звернення заінтересованих осіб за захистом порушеного права чи охоронюваних законом інтересів до суду, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів.
У цій справі заходи забезпечення позову вжиті за ініціативою (клопотанням) позивача ОСОБА_2 на забезпечення його майбутнього позову. Отже, після задоволення заяви про забезпечення позову, саме позивач має виключне право визначати необхідність продовження такого забезпечення та який обсяг арештованого майна забезпечить охорону його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Наявність відкритого касаційного провадження за скаргою відповідача не може обмежувати такі права позивача як особи, яка ініціювала вжиття заходів забезпечення позову і на захист інтересів якого спрямована постановлена 17 червня 2020 року ухвала Ірпінського міського суду Київської області.
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу про скасування заходів забезпечення позову за клопотанням позивача місцевим судом постановлено з дотриманням норм процесуального закону, а заперечення сторони відповідача щодо необхідності збереження забезпечення позову до розгляду справи касаційним судом з метою захисту можливого порушення прав відповідача не грунтуються на нормах, що регулюють спірні правовідносини, а тому до уваги не приймаються.
Інші доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального та матеріального права при її постановленні, на переконання апеляційного суду, також не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, а зводяться виключно до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.
Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Сікачовим Сергієм Юрійовичем - залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 01 квітня 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова