ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5735/25  Головуючий суддя І інстанції Бородіна О. В.
Провадження № 33/818/474/26 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю. за участі , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу адвоката Санжаревського І.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Холодногірського районного суду м. Харкова від 12.11.2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП,-
У С Т А Н О В И В :
Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Як установив суд 16 вересня 2025 року, о 17-39 годині, в м. Харків, вул. Холодногріська, 18, водій ОСОБА_1 , керував т/з MAZDA CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, почервоніння шкірного покрову обличчя. Від проходження огляду на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, правопорушення вчинене повторно протягом року, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Санжаревський І.А. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.
В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що патрульна поліція незаконно зупинила транспортний засіб ОСОБА_1 , внаслідок чого всі подальші складені документи є недійсними.
Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 455855 від 16.09.2025 р. свідки не залучалися та відеофіксація здійснювалася на власний телефон інспектора поліції.
В той же час згідно рапорту інспектора поліції відеозапис здійснювався на особистий телефон через те що службові нагрудні камери працівників поліції були розрядженні.
Натомість навіть з відеозапису з телефону не зафіксовано подію правопорушення.
На відеозапису зафіксований монолог інспектора поліції невідомо з ким.
Тобто поліція не встановлювала особу, яка керувала транспортним засобом.
На відео тільки чути, як інспектор поліції комусь каже: «В догонку пропоную пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння».
Також, на відеозапису не зафіксовано процедуру проходження огляду на стан сп`яніння та факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Як вбачається з відеозапису з власного телефону інспектора поліції, інспектор поліції не повідомляє водію про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та не пропонує пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу або у разі незгоди пройти на огляд на місці - проїхати до медичного закладу.
На відеозаписі взагалі не зафіксовано з ким інспектор поліції спілкується та присутній водій при спілкуванні.
Названі обставини на думку автора апеляційної скарги свідчать про незаконність постанови суду та зумовлюють її скасування.
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення адвоката Санжаревського І.А. в інтересах ОСОБА_1 який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено,що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Названих вимог судом першої інстанції дотримано.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено інших об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.
Так, обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 130 КУпАП України підтверджуються матеріали справи, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №4455855 від 16.09.2025, у якому зафіксовані, в тому числі і виявлені, ознаки алкогольного сп`яніння, переглянутими судом відеозаписами, які долучені до матеріалів адміністративної справи, на яких зафіксовані обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Так із відеозапису з відеореєстратора вбачається, як особа ідентифікована як ОСОБА_1 керує транспортним засобом MAZDA CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 , який переслідують працівники поліції.
Далі зупиняється на території двору, виходить з місця сидіння водія, та до нього підходять працівники патрульної поліції та починають спілкування. З іншого відеозапису з мобільного телефону працівника патрульної поліції, який міститься на оптичному диску, вбачається, що працівники поліції на питання причини зупинки, одразу повідомляють, про наявність інформації, що даним транспортним засобом керує особа, позбавлена права керування транспортними засобами. 
Проте, ОСОБА_1 продовжує ставити питання щодо причини зупинки, вказує, що йому нічого не відомо про позбавлення права керування, в подальшому уникає спілкування із працівниками патрульної поліції та поступово починає відходити в сторону будинку. При цьому працівником патрульної поліції йому повідомлено що є підстави вважати що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та пропонує пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Проте, ОСОБА_1 не реагує на пропозицію надати документи, що посвідчують право керування та продовжує залишати місце події. 
При цьому працівником патрульної поліції зазначено, що такі дії ОСОБА_1 він розцінює як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та відносно нього буде складено протокол. 
Однак, водій ОСОБА_1 залишив місце, уникаючи розмови з працівниками поліції, відповіді на пропозицію пройти огляд не надав, тому працівниками поліції було розцінено поведінку водія, як ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння.
Відтак місцевим судом правильно визнано факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.
Твердження захисника про недопустимість наданого відеозапису, в якості доказу, через те, що він знятий на мобільний телефон працівника патрульної поліції, є безпідставними.
Так зазначений відеозапис наданий відповідними посадовими особами та долучений до протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказів, що є обов`язковим відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Одночасно у рапорті працівника патрульної поліції зазначено. Що відеозапис велось на особистий мобільний телефон в зв`язку із тим, що службові бодікамери (471784, 4765390) розрядились.
Доводи захисника, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки знятий на мобільний телефон, не мають під собою підґрунтя, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Більше того, сторона захисту з одного боку вважає, відеозаписи у справі недопустимими доказами, а з іншого, просить закрити провадження у справі посилаючись на їх зміст, що є суперечливою позицією.
Отже апеляційний суд резюмує, що основним аргументом апеляційної скарги є те, що судом не встановлено факту керування саме ОСОБА_1 належним йому автомобілем т/з MAZDA CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 16 вересня 2025 року, о 17-39 годині, в м. Харків, за адресою вул. Холодногріська, 18, коли цей автомобіль був зупинений працівниками поліції.
Між тим названий аргумент спростовується наведеними вище доказами, належним чином дослідженими та оціненими судом.
Більше того, стороною захисту до місцевого суду було подано клопотання про подав клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п.1.ч. ст.. 247 КУпАП. 
Подане клопотання було обґрунтоване тим, що матеріали справи не містять відомостей щодо підстав зупинки транспортного засобу та подальші вимоги працівника патрульного поліції ОСОБА_1 виконувати був не зобов`язаний, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його винуватості за ч. 2 ст. 130 КупАП.
Нині в апеляційній скарзі стороною захисту взагалі оспорюється факт знаходження ОСОБА_1 за кермом автомобіля.
При цьому, на противагу висновкам суду про винуватість ОСОБА_1 стороною захисту не наведено жодної версії, яка б могла пояснити факт керування належного ОСОБА_1 автомобіля сторонньою особою, якій він або довірив таке керування, або що воно відбулось поза його волею.
Більше того на запитання головуючого в суді апеляційної інстанції чи є особа, яка зображена на відеозаписі подій ОСОБА_1 захисником відповіді надано не було. 
Відтак апеляційний суд вважає аргументи апеляційної скарги неспроможними.
Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.
Cуд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И ЛА:
Апеляційну скаргу адвоката Санжаревського І.А. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанову Холодногірського районного суду м. Харкова від 12.11.2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя     О.Ю. Грошева