ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 749/1915/25
Головуючий у першій інстанції – Кравчук М.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/779/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
із секретарем – Піцан В.М., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,-
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сновського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправними дії відповідачки, зобов`язати її розмістити споруди, що знаходяться на її земельній ділянці в безпосередній близькості від частини житлового будинку позивача на безпечну відстань згідно чинного законодавства, протипожежних та санітарних норм: господарську споруду - на відстань 10 метрів, вуличну вбиральню - на відстань 15 метрів.
Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 29.12.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Роз`яснено позивачу право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства щодо бездіяльності суб`єктів владних повноважень за його зверненням.
В обґрунтування підстав відмови у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що відповідальність особи за порушення правил та норм знаходиться у площині, відмінній від приватно-правової, та не може підпадати під компетенцію цивільного суду. У заявленому позові відсутня вказівка на права позивача, які були порушені відповідачем при будівництві споруд на власній земельній ділянці та потребують захисту, а тому в силу вимог ст. 2 ЦПК України суд цивільної юрисдикції позбавлений можливості відкрити провадження у даній справі в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу районного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду в іншому складі суддів у зв`язку з неповнотою судового розгляду і порушенням процесуального права.
За доводами апеляційної скарги спір виник через розміщення відповідачкою будівельних споруд з порушенням державних будівельних норм, у зв`язку з чим у позивача відсутня можливість нормально та безпечно користуватися своєю земельною ділянкою, частиною будинку та нормально жити.
Позивач наголошує, що просив суд зобов`язати громадянку ОСОБА_2 розмістити споруди, що знаходяться на її земельній ділянці в безпосередній близькості від його частини житлового будинку на безпечну відстань, згідно з чинним законодавством, протипожежними та санітарними нормами.
Зазначає, що ним позовна заява подана до суду 29.12.2026 о 16:30 і в той же день суддею постановлена ухвала про відмову у відкритті провадження у справі, про час розгляду позову його не повідомляли.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Учасники справи у судове засідання 17.03.2026 не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 45, 46).
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання з урахуванням належного повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За вимогами п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Судом встановлено, що у грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправними дії відповідачки, зобов`язати її розмістити споруди, що знаходяться на її земельній ділянці в безпосередній близькості від частини житлового будинку позивача на безпечну відстань згідно чинного законодавства, протипожежних та санітарних норм: господарську споруду - на відстань 10 метрів, вуличну вбиральню - на відстань 15 метрів.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається, що його колишня дружина на відведеній їй земельній ділянці розпочала будівництво господарської споруди на відстані п`яти метрів від вікон позивача та встановила вбиральню на відстані сім метрів.
13.11.2025 ОСОБА_1 звернувся з відповідною скаргою до органів місцевого самоврядування, однак комісія з обстеження житлових умов порушень законодавства не встановила.
Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 29.12.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Роз`яснено позивачу право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства щодо бездіяльності суб`єктів владних повноважень за його зверненням.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідальність особи за порушення правил та норм знаходиться у площині, відмінній від приватно-правової, та не може підпадати під компетенцію цивільного суду. У заявленому позові відсутня вказівка на права позивача, які були порушені відповідачем при будівництві споруд на власній земельній ділянці та потребують захисту, а тому в силу вимог ст. 2 ЦПК України суд цивільної юрисдикції позбавлений можливості відкрити провадження у даній справі в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Статтею 19 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі щодо припинення дії, яка порушує право.
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення публічно-приватного партнерства; спорах щодо оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері проведення конкурентних процедур з відбору приватного партнера, концесіонера; спорах щодо оскарження законності укладення договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору, законності змін, внесених до договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору; спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.
Публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних із реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а, провадження № 11-574апп18).
Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.
Разом із цим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
До таких правових висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах: від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17 (провадження № 11-870апп18), від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) та інших.
За матеріалами справи, спір виник між фізичними особами з приводу розміщення відповідачкою будівельних споруд на належній їй земельній ділянці у безпосередній близькості до житлового будинку позивача, що на його думку порушує вимоги законодавства.
Колегія суддів зазначає, що посилання позивача на порушення відповідачкою державних будівельних норм не змінює правової природи спірних правовідносин, оскільки такі норми можуть застосовуватись і в межах спірних відносин.
Позов спрямований на захист порушеного або оспорюваного права позивача як власника нерухомого майна, зокрема права на безпечне користування своїм житлом та усунення перешкод у здійсненні права власності.
В даних правовідносинах відповідачка є фізичною особою, а не суб`єктом владних повноважень, не здійснює публічно-владних управлінських функцій, отже відсутні ознаки публічно-правового спору. 
Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на наведене, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права прийшов до помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі, тому ухвала Сновського районного суду Чернігівської області від 29.12.2025 про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 379 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Ухвалу Сновського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19.03.2026.
Головуючий Судді :