ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1083/17	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Аленіна О.Ю., Ярош А.І.
секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від скаржника ВДВС: - не з`явився 
від позивача: Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», м. Одеса - не з`явився
від відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і Газ Україна», 
м. Одеса - не з`явився
від відповідача-2: Державного підприємства «Укртранснафтопродукт», м. Київ - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 року на дії (бездіяльність) начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України суддя першої інстанції Цісельський О.В., повний текст складено та підписано 30.12.2025
у справі № 916/1083/17
за позовом: Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», м. Одеса
до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і Газ Україна», 
м. Одеса 
Державного підприємства «Укртранснафтопродукт», м. Київ
про стягнення 782 448 грн 49 коп.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги та ухвали суду першої інстанції.

В провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа № 916/1083/17 за позовом Публічного акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія Одесаобленерго”, м.Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергія і Газ Україна”, м. Одеса та Державного підприємства “Укртранснафтопродукт”, м.Київ про стягнення 782 448 грн 49 коп. вартості спожитої активної електричної енергії.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.07.2017 у справі № 916/1083/17 позов задоволений частково, стягнуто з Державного підприємства “Укртранснафтопродукт”, м.Київ на користь Публічного акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія Одесаобленерго”, м.Одеса вартість спожитої активної електричної енергії у розмірі 782 448 грн 49 коп. та судовий збір у розмірі 11 736 грн 73 коп. У задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергія і Газ Україна”, м.Одеса відмовлено.
11.08.2017 Господарським судом Одеської області на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.
14.09.2017 відкрито виконавче провадження ВП № 54648667 згідно наказу №916/1083/17 від 11.08.2017 в Подільському відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення з Державного підприємства «Укртранснафтопродукт», м. Київ на користь Публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго», м.Одеса (перейменованого на Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі», м.Одеса) боргу у розмірі 794 185 грн 22 коп. 
Державним виконавцем здійснювались виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання судового наказу №916/1083/17 виданого 11.08.2017 року, проте рішення суду по справі про стягнення заборгованості в розмірі 794 185 грн 22 коп. не було виконане.

19.11.2025 до Господарського суду Одеської області від Акціонерного товариства “ДТЕК Одеські електромережі”, м.Одеса надійшла скарга на бездіяльність начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Коваля В.В., в якій скаржник просить суд:
- визнати неправомірною бездіяльність начальника Подільського відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваля Віталія Васильовича щодо непередачі до Державної казначейської служби оригіналу наказу Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 № 916/1083/17 разом із супровідним листом та завіреними належним чином державним виконавцем копіями інших матеріалів виконавчого провадження;
- зобов`язати начальника Подільського відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваля Віталія Васильовича усунути порушення прав Акціонерного товариства “ДТЕК Одеські електромережі” та подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, оригінал наказу Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 №916/1083/17 разом із супровідним листом та завіреними належним чином державним виконавцем копіями інших матеріалів виконавчого провадження, необхідними для перерахування заборгованості Державного підприємства “Укртранснафтопродукт” на користь Акціонерного товариства “ДТЕК Одеські електромережі” у розмірі 794 185 грн 22 коп.
Скарга мотивована тим, що, всупереч приписам ст.4 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” та ст.18 Закону України “Про виконавче провадження”, протягом тривалого часу наказ та інші матеріали виконавчого провадження щодо стягнення коштів з Державного підприємства не передано до казначейства, що позбавляє Акціонерне товариство “ДТЕК Одеські Електромережі”, м.Одеса можливості одержати присуджені кошти і відповідно поновити порушене право.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 року у справі №916/1083/17 скаргу Акціонерного товариства “ДТЕК Одеські електромережі”, м.Одеса на дії (бездіяльність) начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у справі №916/1083/17 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Коваля Віталія Васильовича щодо непередачі до Державної казначейської служби оригіналу наказу Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 № 916/1083/17 разом із супровідним листом та завіреними належним чином державним виконавцем копіями інших матеріалів виконавчого провадження.
Зобов`язано начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Коваля Віталія Васильовича усунути порушення прав Акціонерного товариства “ДТЕК Одеські електромережі”, м.Одеса та подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, оригінал наказу Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 № 916/1083/17 разом із супровідним листом та завіреними належним чином державним виконавцем копіями інших матеріалів виконавчого провадження, необхідними для перерахування заборгованості Державного підприємства “Укртранснафтопродукт”, м.Київ на користь Акціонерного товариства “ДТЕК Одеські електромережі”, м.Одеса у розмірі 794 185 грн 22 коп.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець, не здійснивши примусове стягнення боргу, згідно ст.4 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” мав передати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування на користь стягувача заборгованості боржника в розмірі 794185 грн 22 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з ухвалою суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 року у справі № 916/1083/17 в повному обсязі та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі", м.Одеса до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник зазначає, що Законом України «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження"» № 2129-IX від 15.03.2022, який набрав законної сили 26.03.2022, розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" доповнено пунктом 10-2, у якому, зокрема, визначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з - поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. 
Отже, скаржник зазначає, що законодавцем фактично зупинено перебіг строків, які визначаються Законом України "Про виконавче провадження" до дня припинення або скасування воєнного стану. Оскільки, Указом Президента України від 14 січня 2025 року №26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, то станом на сьогодні у державного виконавця відсутні процесуальні обмеження у строках здійснення ним відповідних дій та вжиття заходів примусового виконання рішення.
Також, апелянт зауважує, що виконавцями було вжито та вживаються заходи для реального стягнення коштів з боржника на користь стягувача, в той час як формальне виконання державним виконавцем приписів Закону України "Про виконавче провадження" не лише не призведене до виконання рішення суду, а навпроти - значно ускладнить виконання даного наказу суду та унеможливить здійснення державним виконавцем заходів для виконання інших виконавчих документів в межах інших виконавчих проваджень.
Скаржник звертає увагу, що на виконанні у Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) станом на 09.01.2026 перебуває 11 957 інших виконавчих документів, а тому формальне додержання приписів Закону України "Про виконавче провадження" є фізично неможливим та потребує витрати непомірних людських та матеріальних ресурсів.
Також, апелянт просить врахувати, що загальне навантаження на органи ДВС на сьогодні доволі значне, наявний загальний недобір виконавців, провідних документознавців та інших працівників, які задіяні у здійсненні примусового виконання рішень. Станом на 09.01.2026 у кожного виконавця у Відділі перебуває майже по 3 (три) тисячі виконавчих проваджень, що втричі перевищує допустиму навантаженість. Зважаючи на викладене, формальне додержання приписів Закону України "Про виконавче провадження" є фізично неможливим.Основною ціллю здійснення виконавчого провадження за виконавчим документом є отримання реального (фактичного) виконання рішення суду. В свою чергу, стягувач має право та інтерес саме у виконанні рішення суду, а не у формальному дотриманні приписів Закону України "Про виконавче провадження".
При цьому, забезпечення права Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі», м.Одеса на отримання виконання рішення суду не може мати своїм наслідком порушення прав інших стягувачів. У даному випадку, виконавцями вживаються доцільні та необхідні заходи для виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/1083/17 та дотримується баланс між вжитими заходами для забезпечення прав позивача та витратою людських і матеріальних ресурсів, дотриманням прав інших стягувачів (учасників виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні у відділі державної виконавчої служби).
Також, скаржник вважає, що вимога скаржника про зобов`язання начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Коваля Віталія Васильовича усунути порушення прав Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі», м.Одеса та подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, оригінал наказу Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 № 916/1083/17 разом із супровідним листом та завіреними належним чином державним виконавцем копіями інших матеріалів виконавчого провадження, необхідними для перерахування заборгованості Державного підприємства «Укртранснафтопродукт», м.Київ на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі», м.Одеса у розмірі 794 185 грн 22 коп. є абстрактною та полягає у зобов`язанні державного виконавця вчиняти виконавчі дії, обов`язок із вчинення яких на нього і так покладений нормами Закону України "Про виконавче провадження".
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 року на дії (бездіяльність) начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у справі №9116/1083/17, справу призначено до розгляду. 
10.02.2026 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача (стягувача) Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі», м.Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 року у справі № 916/1083/17 без змін.
Так, Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські електромережі», м.Одеса зауважує, що 26.03.2022 набрав чинності Закон України від 15.03.2022 № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII Закону України «Про виконавче провадження» був доповнений, зокрема, пунктом 10-2.
За змістом названого пункту 10-2 тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.
Стягувач стверджує, що наведені застереження, що містяться в пункті 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не можна тлумачити у такий спосіб, що під час воєнного стану на території України припиняються усі виконавчі дії, оскільки це нівелюватиме принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, та призначення інституту виконавчого провадження.
Положення зазначеної норми Закону не можуть тлумачитися у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення.
Ні запровадження в Україні воєнного стану, ані приписи пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не скасовують і не відтерміновують на невизначений та необґрунтований строк виконання судових рішень (вчинення виконавчих дій).
Також, стягував звертає увагу, що доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо вжиття виконавцем заходів для реального стягнення коштів з боржника у відповідності до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставними, оскільки рішення суду на протязі більш ніж 8-ми років не виконується, жодне стягнення з боржника не проводилось.
Відзив долучено до матеріалів справи. 
Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. 
09.04.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання стягувача про розгляд справи без його участі, яке розглянуто колегією суддів та задоволено.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності інших представників учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 року у справі №915/2357/19 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалося вище за текстом, в провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа №916/1083/17 за позовом Публічного акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія Одесаобленерго”, м.Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергія і Газ Україна”, м. Одеса та Державного підприємства “Укртранснафтопродукт”, м.Київ про стягнення 782 448 грн 49 коп. вартості спожитої активної електричної енергії.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.07.2017 у справі № 916/1083/17 позов задоволений частково, стягнуто з Державного підприємства “Укртранснафтопродукт”, м.Київ на користь Публічного акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія Одесаобленерго”, м.Одеса вартість спожитої активної електричної енергії у розмірі 782 448 грн 49 коп. та судовий збір у розмірі 11 736 грн 73 коп. У задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергія і Газ Україна”, м.Одеса відмовлено.
11.08.2017 Господарським судом Одеської області на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.
З інформації про виконавче провадження, отриманої з АСВП, убачається, що 14.09.2017 старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Шемберко О.П. прийнято постанову ВП №54648667 про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу від 11.08.2017 № 916/1083/17.
Державним виконавцем здійснювались виконавчі дії, передбачені Законам України «Про виконавче провадження», з метою примусового виконання судового наказу № 916/1083/17 виданого 11.08.2017, проте, рішення суду по справі про стягнення заборгованості в розмірі 794 185 грн 22 коп. не є виконаним на теперішній час
06.07.2018 ухвалою Господарського суду Одеської області по справі № 916/1083/17 було зобов`язано начальника Подільського відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваль В.В. подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, оригінал наказу Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 №916/1083/17 разом із супровідним листом та завіреними належним чином державним виконавцем копіями інших матеріалів виконавчого провадження, необхідними для перерахування заборгованості Державного підприємства «Укртранснафтопродукт», м.Київ в загальному розмірі 794185 грн 22 коп.
04.12.2018 наказ Господарського суду Одеської області у справі №916/1083/17 від 11.08.2017 прийнятий на виконання ГУ ДКСУ у м. Києві у ІІІ черзі на безспірне списання та перерахування коштів з державного бюджету.
13.10.2020 Казначейство повідомило про повернення виконавчого документу №916/1083/17 від 11.08.2017 до Подільського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві. Як підстави для такого повернення виконавчого документу, Казначейством було зазначено: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві є територіальним органом Державної казначейської служби України згідно відповідного Положення про останнє, тож згідно ст.4 Закону, виконавчі документи мають направлятися саме до останнього, яке є Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; копії інших матеріалів виконавчого провадження не завірені належним чином державним виконавцем при їх передачі до Казначейства для перерахування коштів Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі», м.Одеса, що є порушенням вимог «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів або боржників» (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011, далі – Порядок №845).
29.01.2021 Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі», м.Одеса звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із скаргою про визнання протиправними дій Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві щодо повернення виконавчого документу до Подільського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві повторно прийняти до виконання документи.
20.06.2022 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва по судовій справі № 640/2173/21 задоволені вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі», визнані протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у
м. Києві щодо повернення супровідним листом від 13.10.2020 №07-08.1/10188 документів до Подільського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повторно прийняти до виконання документи, повернуті листом від 13.10.2020 №07-08.1/10188 для безспірного списання з державного бюджету сум заборгованостей Державного підприємства «Укртранснафтопродукт», м.Київ на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі», м.Одеса з поновленням порядкового номеру Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі», м.Одеса списання таких сум у третій черзі задоволення, закріпленого від моменту прийняття вказаних
документів для такого безспірного списання у грудні 2018 року.
19.07.2023 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду по судовій справі № 640/2173/21 апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2022 року залишено без змін.
03.04.2025 Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, за результатами розгляду листа скаржника від 27.03.2025, листом № 07-11/350 повідомило Акціонерне товариство “ДТЕК Одеські електромережі”,м.Одеса, що Головним управлінням Казначейства було прийнято на облік та виконання за бюджетною програмою КПКВК 3504040 “Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою”, за третьою чергою, зокрема, наказ Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 у справі № 916/1083/17 на суму 794185 грн 22 коп. За результатом проведеної інвентаризації рішень, які знаходяться на обліку за вказаною бюджетною програмою Головним управлінням Казначейства було виявлено, що виконавчі документи подано без врахування норм, встановлених ст. 4 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, а саме, виконавчі документи подаються до Державної казначейської служби України, у зв`язку з чим Управлінням листом від 13.10.2020 № 07-08.1/10188 повернуто виконавчий документ Подільському районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для усунення недоліків, про що повідомлено скаржника та було внесено відповідний запис до реєстру судових рішень. Станом на 03.04.2025 до Головного управління Казначейства повторно не надходили вищезазначені виконавчі документи від органів Державної виконавчої служби.
25.04.2025 Державна казначейська служба України листом № 5-06-06/9178 повідомила скаржника на його запит, що виконавчий документ по справі №916/1083/17 за бюджетною програмою 3504040 станом на дату надання відповіді не обліковується.
28.04.2025 скаржник звернувся до Подільського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою № 21/1720, якою просив подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, оригінал наказу Господарського суду Одеської області № 916/1083/17 від 11.08.2017 разом із супровідним листами та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження, необхідних для перерахування заборгованості Державного підприємства “Укртранснафтопродукт”, м. Київ боргу у розмірі 794185 грн 22 коп., а також повідомити про це скаржника.
27.08.2025 скаржник повторно звернувся до Подільського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою №21/1720 тотожного змісту.
04.11.2025 Акціонерне товариство “ДТЕК Одеські електромережі” звернулось до керівника Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваля В.В. із запитом на інформацію № 21/1720, згідно Закону України “Про доступ до публічної інформації”, яким просило протягом п`ятиденного строку повідомити заявника, чи були надані відповіді на заяви Акціонерного товариства “ДТЕК Одеські електромережі”, м.Одеса від 28.04.2025 та від 26.08.2025, а також надати інформацію про стан виконання виконавчого провадження та надати копії підтверджуючих матеріалів стосовно дій примусового характеру, що були вчинені державним виконавцем з метою стягнення заборгованості з Державного підприємства “Укртранснафтопродукт”, м.Київ по судовому наказу №916/1083/17 від 11.08.2017.
Відтак, у зв`язку з відсутністю відповідей на заяви Акціонерного товариства “ДТЕК Одеські електромережі”, м.Одеса, а також нездійснення дій відділом ДВС щодо подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів наказу № 916/1083/17 від 11.08.2017, стягувач, Акціонерне товариство “ДТЕК Одеські Електромережі”, м.Одеса звернувся із даною скаргою до суду.
Окрім того, скарга мотивована тим, що, всупереч приписам ст.4 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” та ст.18 Закону України “Про виконавче провадження”, протягом тривалого часу наказ та інші матеріали виконавчого провадження щодо стягнення коштів з державного підприємства не передано до Казначейства, що позбавляє стягувача можливості одержати присуджені кошти і відповідно поновити порушене право.
Отже, предметом розгляду суду першої інстанції була наявність або відсутність підстав про визнання неправомірною бездіяльності начальника Подільського відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваль В.В. щодо непередачі до Державної казначейської служби оригіналу наказу Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 №916/1083/17 з відповідними документами та зобов`язання останнього усунути порушення прав стягувача та подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, оригінал наказу Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 № 916/1083/17 з відповідними документами.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Статтею 3 Закону України “Про виконавче провадження” визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі відповідних виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 5 Закону України “Про виконавче провадження” визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Згідно зі ст. 10 Закону України “Про виконавче провадження” заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", серед іншого, визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ст. 3391 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Положеннями ст. 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Частиною1 ст.2 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” від 05.06.2012 № 4901-VI (із змінами) зазначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є в т.ч. державні підприємство, установа, організація.
З матеріалів справи вбачається, що боржником за змістом наказу Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 №916/1083/17 є державне підприємство, тому на правовідносини, пов`язані з виконанням цього виконавчого документа, розповсюджуються приписи Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”.
В ч.1, 2, 3, 6 ст. 4 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” закріплено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України “Про виконавче провадження”, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом; у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду; протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.п.2-4, 9 ч.1 ст.37 Закону України “ Про виконавче провадження”, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого ч.2 цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача; перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.
З аналізу змісту ст.4 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, вбачається, що виконання рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, у разі якщо дане рішення не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Ніяких інших умов для застосування цієї норми, крім спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, ст.4 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” не вимагає та не встановлює.
В даному випадку судом першої інстанції правильно встановлено, що рішення суду по справі № 916/1083/17 не виконується і не виконано по теперішній час.
Виконавчий документ №916/1083/17 від 11.08.2017 вже перебував на обліку в Головному управлінні Державної Казначейської служби з 04.12.2018, проте був повернутий до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для усунення недоліків.
Стягувач неодноразово звертався до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявами про подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів наказу № 916/1083/17 від 11.08.2017, проте відповіді на заяви або повідомлень про направлення виконавчого документу до Казначейства так і не отримав.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі “Рисовський проти України” суд підкреслив особливу важливість принципу “належного урядування”. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах “Беєлер проти Італії”, “Онер`їлдіз проти Туреччини”, “Megadat.com S.r.l. проти Молдови”, “Москаль проти Польщі”). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (“Лелас проти Хорватії” від 20.05.2010, “Тошкуце та інші проти Румунії” від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (“Онер`їлдіз проти Туреччини” та “Беєлер проти Італії”).
Державний виконавець, не здійснивши примусове стягнення боргу, згідно ст.4 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” мав передати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування на користь Акціонерного товариства “ДТЕК Одеські електромережі”, м.Одеса заборгованості Державного підприємства “Укртранснафтопродукт”, м.Київ в розмірі 794185 грн 22 коп.
Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновок місцевого господарського суду про те, що непередання виконавцем до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів протягом тривалого часу виконавчого документу з метою його виконання є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право скаржника підлягає захисту, є вірним та обґрунтованим.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч.2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.11.2022 у справі № 910/7310/20, судовий захист, передбачений частиною першою статті 339 Господарського процесуального кодексу України, має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд.
У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 469/643/17 викладено позицію щодо недопустимості суду підміняти собою органи владних повноважень, відповідно до якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку також щодо недотримання державним виконавцем наведених вище положень Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, а тому правомірно задовольнив скаргу на його бездіяльність в частині визнання останньої неправомірною та зобов`язання усунути порушення прав Акціонерного товариства “ДТЕК Одеські електромережі”, м.Одеса та зобов`язання начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Коваля Віталія Васильовича усунути порушення прав Акціонерного товариства “ДТЕК Одеські електромережі”, м.Одеса, та подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, оригінал наказу Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 № 916/1083/17 разом із відповідними копіями матеріалів виконавчого провадження, необхідними для його виконання.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника, що вимога скаржника про зобов`язання начальника ВДВС усунути порушення прав стягувача та подати до відповідного органу наказ Господарського суду Одеської області від 11.08.2017 № 916/1083/17 є абстрактною та полягає у зобов`язанні державного виконавця вчиняти виконавчі дії, обов`язок із вчинення яких на нього і так покладений нормами Закону України "Про виконавче провадження", оскільки стягувач сформулював конкретну вимогу, спрямовану на усунення бездіяльності державного виконавця, що перешкоджає фактичному виконанню рішення суду. Такий спосіб захисту прямо передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та підтверджується усталеною практикою Верховного Суду, згідно з якою оскарження дій чи бездіяльності виконавця та вимоги про їх усунення є належним і ефективним способом судового захисту прав сторін виконавчого провадження.
Також, доводи скаржника про те, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану перебіг строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», зупинено, а отже державний виконавець не обмежений у строках вчинення виконавчих дій, є помилковими та такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права, з огляду на те, що сам факт продовження воєнного стану не означає автоматичного скасування або необмеженості процесуальних строків у виконавчому провадженні. 
Наведені застереження, що містяться в пункті 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не можна тлумачити у такий спосіб, що під час воєнного стану на території України припиняються усі виконавчі дії, оскільки це нівелюватиме принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, та призначення інституту виконавчого провадження, а також положення зазначеної норми Закону не можуть тлумачитися у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду. Ні запровадження в Україні воєнного стану, ані приписи пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не скасовують і не відтерміновують на невизначений строк виконання судових рішень (вчинення виконавчих дій), тим більше, виконавче провадження у цій справі було відкрито, ще 14.09.2017 року.
Близький за змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.09.2025 у справі №923/1095/20. 
До того ж, в даному випадку не йде мова про вчинення виконавчих дій у їх буквальному тлумаченні, а у чіткому дотриманні виконавцем прямих норм законів, які передбачають виконання даного наказу суду Казначейством.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Апелянтом не доведено ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції його доводи в частині правомірності його дій щодо вжитих заходів для реального стягнення коштів з боржника на користь стягувача та дотримання ним норм чинного законодавства України у цих правовідношеннях. 
Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 у справі №916/1083/17 прийнята з дотриманням норм процесуального закону, а доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали в порядку апеляційного провадження. 
За таких обставин оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 року у справі №916/1083/17 зміні чи скасуванню не підлягає.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 року на дії (бездіяльність) начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у справі № 916/1083/17 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 у справі №916/1083/17 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 09.04.2026 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Суддя О.Ю. Аленін

А.І. Ярош