Дата документу 18.03.2026 Справа № 335/10598/25

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №335/10598/25  Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко І. А.
 
Провадження № 22-ц/807/761/26   Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
18 березня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:     	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» про стягнення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» про стягнення безпідставно набутих коштів.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 липня 2025 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» суми заборгованості по оплаті послуг з управління багатоквартирного будинку за період з 01.07.2023 по 30.06.2025 в сумі 7193,52 грн та судових витрат зі сплати судового збору у сумі 302,80 грн.
07 серпня 2025 позивачка здійснила оплату на користь ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» суми судових витрат по справі № 3374/3621/25 (вул. Маршала Судця, буд. 3, кв. 77) в розмірі 302,80 грн та суми в розмірі 1800,00 грн за утримання будинку (о/р НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).
26 серпня 2025 року ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя судовий наказ від 30 липня 2025 у справі № 337/3621/25 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» - скасовано.
27 серпня 2025 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про повернення сплачених 07.08.2025 ОСОБА_1 на користь ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» грошових коштів, а саме: суми судового збору в розмірі 302,80 грн та суми в розмірі 1800,00 грн, однак листом від 16.09.2025 № 977922 ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» відмовило у поверненні сплачених позивачем грошових коштів. Свою відмову обґрунтовувало тим, що скасування судового наказу не дорівнює скасування боргу.
Проте заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» по оплаті послуг з управління багатоквартирного будинку за період з 01.07.2023 по 30.06.2025 в сумі 7193,52 грн відсутня з огляду на таке. 
06 вересня 2017 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ), від імені яких діяв заступник голови Запорізької міської ради з питань діяльності виконавчих органів ради Бородай О.М (замовник), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» (управитель) укладено договір № 06/09/17- 324 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідно п. 18 договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 05.09.2018 року.
Згідно протоколу від 15.10.2021 зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_3 , вирішено: відкликати управителя ТОВ «Місто для людей Запоріжжя»; обрати уповноваженою особою на розірвання договору управління від 06.09.2017 з ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» та укладення договору управління з ТОВ «Місто комфорту» співвласника ОСОБА_2 ; визначити управителем ТОВ «Місто комфорту» і укласти договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.
01.08.2023 між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , в особі уповноваженого ОСОБА_2 та ТОВ «БК «Місто комфорту» (управитель) укладено договір № 5 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, згідно якого управитель зобов`язався надавати споживачу послуги управління багатоквартирним будинком (п. 3-4) за адресою: АДРЕСА_3 для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей (п. 1.1).

Отже враховуючи вищезазначене, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 06.09.2017, який укладено між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» припинив свою дію, а отже заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» по оплаті послуг з управління багатоквартирного будинку за період з 01.07.2023 по 30.06.2025 відсутня.

Таким чином, позивач вважає, що грошові кошти в сумі 302,80 грн судового збору та 1800,00 грн за утримання будинку зберігаються ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» без достатньої правової підстави (підстава набуття коштів відпала) та підлягають поверненню відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» на її користь сплачені грошові кошти у сумі 302,80 грн судового збору та 1800,00 грн за утримання будинку.
Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подавала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судовий збір покласти на відповідача. 

В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 06.09.2017, який укладено між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ) та ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» по оплаті послуг з управління багатоквартирного будинку за період з 01.07.2023 по 30.06.2025 відсутні. Суд першої інстанції посилаючись на справу №908/41/24 зробив помилковий висновок, що на даний час Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за вищевказаною адресою, є діючим, оскільки підставою для відмови у позові ТОВ «Будівельна компанія «Місто Комфорту» стало те, що останній не є належним позивачем. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції помилково відмовив у позові через обрання неналежного способу захисту. За позицією апелянта, суд мав самостійно застосувати відповідні правові норми, які найкраще захищають порушене право, керуючись принципом, що спосіб захисту має бути ефективним та поновлювати право, а не лише формально відповідати вимогам.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн (3 328, 00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 2102,80грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стаття 1212 ЦК України є нормою матеріального права і не може бути застосована для повернення коштів стягнутих за судовим наказом, який в подальшому був скасований, оскільки в такому випадку чинним цивільним процесуальним законодавством передбачено процедуру повороту виконання судового наказу.
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.
Статтею 10ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи. 

Хортицьким районним судом м. Запоріжжя від 30.07.2025 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» суми заборгованості по оплаті послуг з управління багатоквартирного будинку за період з 01.07.2023 по 30.06.2025 в сумі 7193,52 грн та судових витрат зі сплати судового збору у сумі 302,80 грн.

У подальшому, ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2025 вказаний судовий наказ від 30.07.2025 у справі ЄУН 337/3621/25 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» - скасовано.

Разом з тим, встановлено, що 07.08.2025 позивачка здійснила оплату на користь ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», на виконання вищевказаного судового наказу від 30.07.2025, у розмірі 1800,00 грн за утримання будинку (о/р НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), та у розмірі 302,80 грн – судового збору, що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 0.0.4486243529.1 та № 0.0.4486259918.1.

27.08.2025 позивачка звернулася до відповідача із заявою про повернення сплачених 07.08.2025 на користь ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» грошових коштів, а саме: суми судового збору в розмірі 302,80 грн та суми в розмірі 1800,00грн.

Листом від 16.09.2025 ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» відмовлено у поверненні сплачених позивачем грошових коштів. Відмову обґрунтовувано тим, що скасування судового наказу не дорівнює скасуванню боргу.

Встановлено, що 06.09.2017 співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 - від ім`я яких діє заступник голови Запорізької міської ради з питань діяльності виконавчих органів Бородай Олексій Миколайович, який уповноважений на укладання цього договору рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.09.2017 № 520, згідно із Законом України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку», та Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя», уклали договір № 06/09/17- 324 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. 

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу повернення коштів у розмірі 302,80 грн судового збору та 1800 грн витрат за утримання будинку які, за аргументами позивача, є безпідставно отриманими, та були сплачені позивачем відповідачу на виконання судового наказу у справі ЄУН №337/3621/25 про стягнення з ОСОБА_1 на корить ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» суми заборгованості по оплаті послуг з управління багатоквартирного будинку за період з 01.07.2023 по 30.06.2025 в сумі 7193,52 грн та судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 302,80 грн, яке в подальшому ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2025 року було скасовано. 

На думку позивача, оскільки судовий наказ від 30.07.2025 скасовано, стягнуті на підставі вказаного судового наказу кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки відповідач безпідставно утримує грошові кошти, які перераховані позивачем.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15.

Положення цієї статті застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина третя вказаної статті).

Із матеріалів справи відомо, що спірна сума у розмірі 1800,00 грн та 302,80 грн була добровільно виплачена ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» на підставі судового наказу , який в подальшому було скасоване.

Відповідно до положень статті 160 ЦПК судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 181 цього Кодексу. 

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судові накази підлягають виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до ч.3 ст.171 ЦПК України в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Згідно ч.9 ст.444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. 

Згідно ч.ч.5, 10 ст.444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. 

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (частина перша статті 446 ЦПК України). 

Отже, чинне цивільне процесуальне законодавство передбачає спеціальну процедуру повернення коштів, стягнутих на підставі судового наказу, який в подальшому було скасовано. Ця процедура полягає у здійсненні повороту виконання судового наказу.

Верховний Суд у справі № 592/12956/21 від 22 березня 2023 року щодо повернення грошових коштів на підставі судового рішення, яке в подальшому було змінене/скасоване, дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав є звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення.

У справі, що переглядається, відповідач ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» отримав грошові кошти у сумі 1800 грн та судового збору у розмірі 302,80 грн за рішенням суду, а саме судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2025 року у справі №337/3621/25, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями (а.с.12,13).

Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі N 336/9595/14 (провадження N 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі N 569/15646/16-ц (провадження N 14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі N 405/3788/19 (провадження N 61-826св22).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтваного висновку про те, що стаття 1212 ЦК України є нормою матеріального права і не може бути застосована для повернення коштів стягнутих за судовим наказом, який в подальшому був скасований, оскільки в такому випадку чинним цивільним процесуальним законодавством передбачено процедуру повороту виконання судового наказу.

Оскільки у справі, що переглядається, грошові кошти в сумі 1800 грн та судового збору у розмірі 302,80 грн були набуті ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» на підстав судового рішення (судового наказу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2025 року ЄУН 337/3621/25), яке в подальшому було скасоване ухвалою цього ж суду від 26 серпня 2025 року, отже, є правильні висновку суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав є звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про поворот виконання судового наказу у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України, а тому правомірно відмовив у задоволенні позову про стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України слід відмовити.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково відмовив у позові через обрання неналежного способу захисту, натомість мав а повинен був сам застосувати відповідні правові норми не заслуговують на увагу, оскільки повернення сплачених позивачем ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» коштів повинно відбуватись за заявою позивача про поворот виконання рішення суду за якими вони були сплачені, після скасування такого судового рішення. 

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність вирішення судом першої інстанції справи по суті спору, тому відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній його частині без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2025 року- залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 18 березня 2026 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Кухар С.В.