Справа 556/3709/25  
Номер провадження 3/556/248/2026 

П ОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2026 року селище Володимирець
Суддя Володимирецького районного суду Рівненської області Котик Л.О., розглянувши матеріали, що надійшли від Відділення поліції №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючий, -
За ч.5 ст. 126, ст.ст. 122-4 ч.1, 124 КУпАП,- 

в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 25.11.2025 року серії ЕПР 1 №523110, ОСОБА_1 23.11.2025 року, біля 00 год. 30 хв. в с.-щі Володимирець, по вулиці Грушевського, 63, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, повторно протягом року, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.
Того ж числа до суду надійшли Протоколи про адміністративне правопорушення від 25.11.2025 року серії ЕПР 1№523099, ЕПР 1 №523102, згідно якого  ОСОБА_1 23.11.2025 року, біля 00 год. 30 хв. в с.-щі Володимирець, по вулиці Грушевського, 63, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував джорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження; залишив на порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, чим порушив п. 2.10 а, п. 12.1 Правил дорожнього руху.
Вказані матеріали до суду надійшли одночасно, 12 грудня 2026 року. 
У відповідності до ст.36 КУпАП в разі, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з вчинених. 
Суд вважає за доцільне об`єднати протоколи про адміністративні правопорушення від 25.11.2025 року серії ЕПР 1 №523110, ЕПР 1№523099, ЕПР 1 №523102 та розглянути їх в одному провадженні, оскільки відносно ОСОБА_1 складені окремі протоколи про адміністративні правопорушення, відповідно за ч.1 ст. 130, ст.ст. 122-4 ч.1, 124 КУпАП.
ОСОБА_1 надав клопотання про закриття провадження у справах за ч.1 ст. 130, ст.ст. 122-4 ч.1, 124  КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, мотивуючи тим, що 25 листопада 2025 року близько 11 години 30 хв в с.Степангород він рухався пішки з дому до магазину по вулиці села. В цей час за ним їхала патрульна машина поліції, яка зупинилася. З неї вийшли співробітники поліції, які почали вимагати документи в ОСОБА_1 , він показав паспорт, чим засвідчив свою особу. Після цього, під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейські почали безпідставно звинувачувати останнього у пошкодженні електроопори в с. Степангород, що по вул. Шкільній, що він 23.11.2025 року о 00 год. 30 хв., перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору. ОСОБА_1 пояснив, що не має до цієї події ніякого відношення. Не вислухавши пояснень останнього з даного приводу, працівник поліції ОСОБА_2 вийняв з службового автомобіля складений протокол за ст. 124 КУпАП і сказав його підписати. Крім того, працівники поліції також змусили ОСОБА_1 підписати складені протоколи за ч. 5 ст. 126 та ст. 122-4 КУпАП.
Дослідивши письмові матеріали, відеоматеріали на оптичному носії - диску, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішується питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Судом встановлено, що під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення було порушено вимоги ч. 2 ст. 254 КУпАП, а саме протокол складений пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.
Зафіксовані в протоколі адміністративні правопорушення вчинені 23.11.2025, тоді як протоколи серії ЕПР 1 №523110, ЕПР 1№523099, ЕПР 1 №523102 були складені 25.11.2025 року.
Таким чином, поліцейським ВП №1 Вараського РВП ГУНП у Рівненській області було порушено вимоги до оформлення протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 254 КУпАП, а саме не дотримано строку складення не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.
Допущенні порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення позбавляють суд можливості здійснити повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а отже досягти завдань провадження у справі про адміністративне правопорушення, що в свою чергу є перешкодою для розгляду адміністративної справи по суті, з`ясування її обставин та прийняття рішення по ній.
При цьому, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто, протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР 1 №523110, ЕПР 1№523099, ЕПР 1 №523102 від 25.11.2025 року, складені відносно ОСОБА_1 , самі по собі не є головним доказом подій правопорушень, достовірно не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.
За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.
Отже, протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР 1 №523110, ЕПР 1№523099, ЕПР 1 №523102 від 25.11.2025 року, складені відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130, ст.ст. 122-4 ч.1, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не можуть бути підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності, оскільки фактичні обставини, викладені у протоколах, не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протоколи не відповідають вимозі їх достовірності.
Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з положеннями розділу 9 п.1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395: - у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються:
1) схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський;
2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності);
3) показання технічних приладів (у разі їх наявності);
4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності);
5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.
В порушення вказаних вимог Інструкції, схема ДТП містить підпис лише поліцейського, який її склав. На схемі відсутні підписи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також відсутні записи про відмову від підпису схеми.
За таких обставин, суд відхиляє схему ДТП як доказ.
Переглядом відеозапису було встановлено, що він проведений 25.11.2025 року, тобто через день після скоєння ДТП. А отже, суд відхиляє відеозапис як доказ.
Протоколи про адміністративне правопорушення є формою обвинувачення особи у їх скоєнні і за відсутності інших доказів не можуть бути самостійними доказами вини особи.
Таким чином, надані суду докази не доводять вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП. А при недоведенні скоєння ДТП, особу не може бути притягнуто до відповідальності за залишення місця ДТП.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1, 279-4 цього Кодексу.
Наведені факти свідчать про неналежність доказів у справі, які не тільки не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно обставин вчинення особою діяння, що ставиться їй у провину, але і оформлені у такий спосіб, який викликає сумніви щодо об`єктивності і повноти що могло нести формальний характер з метою притягнення водія до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Протоколи про адміністративні правопорушення, складені відносно  ОСОБА_1  не можуть бути визнані належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини викладені в них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Вина  ОСОБА_1  в інкримінованих йому правопорушеннях належними та допустимими доказами не доведена, а обставини зазначені в протоколах не підтверджені.
Дані висновки суду нічим не спростовані.
Як зазначено в ч.1,2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі “Тейшейра де Кастор проти Португалії” від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі “Шабельник проти України” від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод. Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах “Гурепка проти України (N2)” від 08 квітня 2010 року, “Лучанінов проти України” від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної). 
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого і при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні, кожному гарантовано право на справедливий суд.
За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів, які достовірно свідчать про наявність складу адміністративних правопорушень, визначених ч.5 ст. 126, ст.ст. 122-4 ч.1, 124 КУпАП під час розгляду матеріалів в суді - не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження суддя оцінює критично з наведених вище обставин.
За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч.5 ст. 126, ст.ст. 122-4 ч.1, 124 КУпАП слід закрити, відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Частиною 1 статті 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення на цю особу адміністративного стягнення.
З огляду на те, що провадження по справі підлягає закриттю, судовий збір не сплачується.
Керуючись ч.5 ст. 126, ст.ст. 122-4 ч.1, 124, ст. 245, 247, 251, 268, 280, 294 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Об`єднати в одне провадження адміністративні справи №556/3709/25 (провадження № 3/556/248/2026), №556/3710/25 (провадження № 3/556/208/2026), №556/3711/25 (провадження № 3/556/184/2026), про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ст.ст. 122-4 ч.1, 124 КУпАП. 
Об`єднаній справі присвоїти №556/3709/25 (провадження № 3/556/248/2026).
Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126, ст.ст. 122-4 ч.1, 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена на підставі ст.294 КУпАП особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: Котик Л.О.