Справа № 758/20352/25 
Категорія 68 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2026 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Ковбасюк О.О.,
за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,- 
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2025 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Штіфонова Павла Сергійовича звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, вказавши, що 18.09.1999 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 716. Від шлюбу у сторін є троє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Двоє старших дітей є повнолітніми та проживають окремо, молодий син є неповнолітнім та проживає разом із позивачкою, перебуваючи на повному її утриманні. У березні 2025 року позивачці стало відомо про те, що її чоловік має стосунки з іншою жінкою протягом більше п`яти років, у зв`язку з чим вона припинила із ним шлюбні відносини. На даний час вони фактично не спілкуються один з одним та проживають окремо, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. 
Ухвалою суду від 27.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив.
Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не подав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Ухвалою суду від 13.03.2026 було частково задоволено клопотання відповідача про надання строку на примирення та надано сторонам строк для примирення тривалістю один місяць. Провадження у справі було зупинено.
02.04.2026 до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 , в якому вона просила поновити провадження у справі, вказуючи на те, що відповідач ОСОБА_2 систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, а 26.03.2026, тобто після постановлення ухвали суду про надання сторонам строку на примирення, вчинив фізичний напад, з приводу чого нею було подано відповідну заяву до Подільського УП ГУНП у м. Києві. 
Ухвалою суду від 06.04.2026 провадження у справі було відновлено та призначено справу до судового розгляду.
Перед початком судового засідання представник позивачки Штіфанов П.С. подав клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивачки. У поданому клопотанні він також підтримав позовні вимоги та просить розірвати шлюб між сторонами. Крім того, просив при ухваленні рішення враховувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.03.2026 у справі № 444/4951/24-ц. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
З огляду на наведене, суд постановив проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі із наступних підстав. 
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. 
Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано
18.09.1999 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 716. 
Від шлюбу у сторін є троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування позову позивачка стверджує, що вони з відповідачем протягом тривалого часу не спілкуються один з одним та проживають окремо, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. 
Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки вони відповідачем не спростовані.
Крім того, суд приймає до уваги, що ухвалою суду від 13.03.2026 сторонам надавався строк для примирення, однак, як вбачається із матеріалів справи, до примирення вони не дійшли. При цьому суд також враховує, що після поновлення провадження у справі відповідач жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. 
Таким чином, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а також інтересам їхньої неповнолітньої дитини, що має істотне значення. 
При розгляді даної справи суд також, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 25.03.2026 у справі № 444/4951/24-ц. 
У вказаній постанові Верховний Суд, зокрема, зазначив, що примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Ураховуючи наведене, з огляду на встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат у даній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, при подачі позову позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією ID 7602-9996-9683-3960 від 27.11.2025.
Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Вирішуючи заяву представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. 
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25.03.2024 у справі № 686/4996/23 (провадження № 61-15625св23).
Крім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17.01.2024 у справі № 757/555/22-ц, від 14.02.2024 у справі № 161/14183/22, від 18.03.2024 у справі № 357/1559/22.
Такі висновки відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. 
Крім того, судом враховується позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 22.10.2025 у справі № 761/415/24, згідно з якою за відсутності клопотання іншої сторони суд не може зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Представництво позивача ОСОБА_1 у суді здійснював адвокат Штіфонов П.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1127, видане 30.01.2009 на підставі рішення Кримської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 30.01.2009 № 1).
Повноваження адвоката Штіфонова П.С. як представника позивача підтверджуються ордером серії АА № 1550079 від 01.12.2025, виданим на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.12.2025.
На підтвердження факту понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн до суду надано копії: договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.12.2025; додаткової угоди № 1 до вказаного договору; звіту про надану адвокатом правову допомогу від 06.02.2026; акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06.02.2026.
Клопотання про зменшення розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу від відповідача до суду не надходило.
За таких обставин, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити. 
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18.09.1999 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 716, розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повне найменування сторін по справі:
позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя 	О. О. Ковбасюк